Постанова
Іменем України 
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 158/1672/17
провадження № 61-424св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Звірівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року у складі судді Корецької В. В. та рішення Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки.
 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_2 .
 
На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від  10  червня 2015 року вона успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 , що раніше належав ОСОБА_2 .
 
За життя ОСОБА_2 розпочала приватизацію земельних ділянок, які рішенням шостої сесії Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 03 квітня 1996 року № 64 були передані їй безоплатно у приватну власність, а саме: земельна ділянка площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, та земельна ділянка площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , однак не отримала державні акти на право власності на землю.
 
Зазначала, що вона як спадкоємець у позасудовому порядку не може завершити процес приватизації і оформити на себе право власності у порядку спадкування на ці земельні ділянки, оскільки Звірівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області чинить їй у цьому перешкоди.
 
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на завершення приватизації земельних ділянок: площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , та право на отримання свідоцтв про право власності на своє ім`я на вказані земельні ділянки.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 

 
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 за життя не розпочала процес приватизації спірних земельних ділянок. Крім того, під час розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 вже скористалася правом на одержання у приватну власність іншої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому повторно отримати у власність земельну ділянку для обслуговування успадкованого нею житлового будинку вона не може.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року в  частині відмови ОСОБА_1 у визнанні в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, скасовано.
Визнано за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, за рахунок земель Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,45 га, для ведення особистого селянського господарства. Встановлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачці як спадкоємцю ОСОБА_2 у  завершенні процедури приватизації цієї земельної ділянки, а тому позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права на завершення приватизації зазначеної земельної ділянки підлягає задоволенню.
Водночас висновок суду першої інстанції про неможливість задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , є правильним, оскільки під час розгляду справи суд встановив, що позивачка вже скористалась правом на одержання у приватну власність іншої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови їй у позові та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень частини восьмої статті 55 Закону України «Про землеустрій» у разі передачі земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, технічна документація із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу органом місцевого самоврядування.
Крім того, право власності на раніше надану ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,125 га не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому висновок судів про те, що ОСОБА_1 використала право на приватизацію з урахуванням частин першої, четвертої статті 116 ЗК України не ґрунтується на вимогах законодавства України.
Крім того, предметом спору у цій справі є визнання права власності саме в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , що не може ставитись у залежність від наявності у     ОСОБА_1 будь-яких особистих майнових чи немайнових прав. Суди не застосували до спірних правовідносин вимоги пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу Звірівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області до суду не подала.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року і  витребувано із Ківерцівського районного суду Волинської області цивільну справу № 158/1672/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання свідоцтва про право власності на земельні ділянки призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті    ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 червня 2015 року у справі № 158/955/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а. с. 4, 6-7).
 
На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від  10  червня 2015 року про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 та зареєструвала своє право власності на цей об`єкт нерухомого майна у  Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 6-8).
 
ОСОБА_2 за життя розпочала приватизацію земельних ділянок: площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, і площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, які розташовані на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Рішенням шостої сесії Звірівської сільської ради Ківерцівського району від 03 квітня 1996 року № 6/4 вказані земельні ділянки були їй передані у  приватну власність (а. с. 9).
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 як спадкоємець після померлої ОСОБА_2 зверталась до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про надання їй дозволу на приватизацію зазначених земельних ділянок із збереженням їх цільового призначення (а. с. 10).
 
Рішенням Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від  08  листопада 2016 року № 8/16 відмовлено ОСОБА_1 у  наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, і площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, які розташовані на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (а. с. 11).
 
Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року (справа № 158/2466/16-а) адміністративний позов ОСОБА_1 до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано неправомірним рішення Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 08 листопада 2016 року № 6/4 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,45 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Звірівську сільську раду Ківерцівського району Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 у частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства та вирішити її відповідно до чинного законодавства України (а. с. 12-13).
 
Рішенням Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 15 лютого 2017 року № 11/11 відмовлено ОСОБА_1 у  наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,45 га, для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів (а. с. 14).
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
 
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
 
Пунктом «а» частини третьої статті 152  ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.
 
Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
 
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
 
Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
 
Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_2 за життя розпочала приватизацію земельних ділянок: площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, що розташовані на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Рішенням шостої сесії Звірівської сільської ради Ківерцівського району від 03 квітня 1996 року № 6/4 вказані земельні ділянки були передані ОСОБА_2 у приватну власність (а. с. 9).
 
Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.
 
Колегія суддів зауважує, що предметом цього спору є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання свідоцтв на право власності на земельні ділянки, приватизація яких була розпочата, проте не завершена за життя ОСОБА_2 .
 
Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , то вважається, що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_2 , на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. 
 
Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у  встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій за правильно встановлених фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, не звернули уваги на зазначені положення норм матеріального права, не встановили характер спірних правовідносин та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування та права на отримання свідоцтв на спірні земельні ділянки.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови  ОСОБА_1 у задоволенні позову не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення та підлягають скасуванню відповідно до вимог статті 412 ЦПК України з ухваленням нового рішення у  цій частині позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та права на отримання державних свідоцтв про право власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для обслуговування житлового будинку скасувати й ухвалити нове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
 
Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , і право на отримання свідоцтв про право власності на земельні ділянки: площею 0,45 га, для ведення особистого підсобного господарства, та площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .
 
В іншій частині рішення Апеляційного суду Волинської області від  15  листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець 

                                                                                                           Ю. В. Черняк