УХВАЛА
18 травня 2020 року
м. Київ
справа №183/6443/17
провадження № 61-4973ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комо-Д", Товариства з обмеженою відповідальністю "Долма", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ :
 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 2,08 га, кадастровий номер 1223285500-07-023-0005 шляхом припинення права власності ТОВ «Долма» на об`єкт нерухомого майна - комплекс, базу відпочинку «Піщанка». В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
11 березня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для надання касаційної скарги, оформленої відповідно до статті 392 ЦПК України.
 
У квітні 2020 року до суду надійшла уточнена касаційна скарга, в якій скаржник повторно посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування норми права з приводу саме предмету спору правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтні 2013 року у справі №6-28719св13. Крім того, скаржник просить відступити від правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 17 січня 2019 року у справі №78/254/18, від 15 травня 2019 року у справі №359/7278/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №272/62/15-ц, від 11 березня 2020 року у справі №201/12789/17.
 
З приводу посилань скаржника суд касаційної інстанції зауважує, що стосовно невідповідності висновку суду апеляційної інстанції вищезазначеним постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №183/1617/16 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ суд висловив свою думку в ухвалі від 02 квітня 2020 року, однак, скаржник вказівок суду не врахував, подавши уточнену касаційну скаргу. 
 
Крім того, скаржник просить відступити від правових висновків Верховного Суду, в обґрунтування чого посилається на те, що певні висновки з аналогічних обставин, зазначених в оскаржуваному рішенні, були викладені в вищевказаних постановах Верховного Суду. Скаржник вважає, що на час звернення з касаційною скаргою існують об`єктивні обставини, які обумовлюють необхідність відступлення від вищевказаних правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні. 
 
Однак, скаржник не зазначає, з приводу застосування яких норм права викладені правові висновки у зазначених ним постановах Верховного Суду та чому потрібно відступити від цих правових висновків, вирішуючи дану справу. 
 
Формальне посилання на пункт другий частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження судового рішення, не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Скаржнику, заявляючи вимогу про відступлення від правового висновку Верховного Суду, необхідно чітко зазначати, з приводу застосування якої норми права викладений правовий висновок у постанові Верховного Суду та обґрунтувати належним чином, чому від цього висновку необхідно відступити з огляду на обставини справи, рішення в якій оскаржується. Натомість, зміст касаційної скарги зводиться фактично до формального посилання на відступлення від вищезазначених правових висновків та переоцінки обставин справи, що не є належним оформленням касаційної скарги в контексті статей 389, 392 ЦПК України.
 
За таких підстав недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 станом на 18 травня 2020 року не були усунуті, а вимоги ухвали Верховного Суду від 02 квітня 2020 року в зв`язку з цим не виконані.
 
За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.
 
Оскільки станом на 18 травня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.
 
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника права повторно звернутися з касаційною скаргою до суду.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року повернути скаржнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                    А. А. Калараш