ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2538/20 Справа № 201/10348/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 . В поданому позові позивач з урахування уточнень вимог просить стягнути на свою користь з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 20936,95 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини залишено без задоволення. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2018 року у справі № 201/12268/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини – ОСОБА_1 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 17 вересня 2014 року (а.с. 9-10).
ОСОБА_1 сплачено через АТ КБ «Приватбанк» на користь ФОП ОСОБА_4 2270 грн. на підставі рахунку № 133 від 13 травня 2019 року за організацію трансеферу Київ-Буковель, Буковель-Київ «Стандарт» (14.06.2019-27.06.2019), що підтверджується квитанцією № 0.0.1351915680.1 від 14 травня 2019 року (а.с. 39).
У позовній і уточненій позовній заявах позивач зазначає, що нею була придбана путівка на відпочинок доньки у дитячому таборі «Артек-Карпати Буковель» «Лісовий» з 14 червня 2019 року по 27 червня 2019 року, загальна вартість якої становить 18429 грн., яка була сплачена двома плетежами: 2270 грн. і 16159 грн., проте доказів вартості путівки стороною позивача не надано, відмітка про оплату «оплачено» на путівці (а.с. 34) не підтверджує, що ОСОБА_1 були сплачені грошові кошти в зазначеному розмірі; історія по картковому рахунку з 11 квітня 2019 року по 12 квітня 2019 рока ОСОБА_1 (а.с. 33) також не є належним доказом понесення нею витрат на придбання путівки до дитячого табору для доньки, оскільки з виписки не вбачається, що відповідні грошові кошти були сплачені за придбання путівки у дитячому таборі «Артек-Карпати Буковель» «Лісовий».
Судом першої інстанції також встановлено, що 03 серпня 2019 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро» укладено договір № 021014370, предметом якого є навчання в академії ОСОБА_3 (а.с. 45-47, 48). На виконання умов якої ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в розмірі 13952 грн. і 139,52 грн. вартості банківських послуг (а.с. 51).
02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 і КЗО «Навчально-виховний комплекс № 148 спеціалізована школа-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Планета Щастя» Дніпровської міської ради укладений договір про співпрацю НВК №148 «Планета Щастя» та батьків дитини, яка відвідує НВК (5-7 класи), щодо навчання ОСОБА_3 в даному навчальному закладі, за що позивачкою були сплачені грошові кошти в розмірі 8352 грн. (а.с. 76, 77, 78).
Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. 23 грудня 2017 року за реєстровим № 940 був посвідчений договір дарування квартири, яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 , а остання прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 86-87). 
Відмовляючи в задоволені позовних вииог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості і недоведеності позовних вимог. 
Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).
Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
       За частиною 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
       Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
       Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
       Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.         При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
       Визначені ст. 185 СК України положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. (Постанова Верховного Суду 761/6933/17).
       Вирішуючи заявлені позивачем вимоги до ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_1 не представила суду доказів, що дитині був рекомендований відпочинок у дитячому таборі «Артек-Карпати Буковель» «Лісовий». Позивач самостійно, без врахування думки батька своєї дитини, вирішила відправити доньку, саме на відпочинок, до дитячого табору, самостійно обравши дитячий табір, самостійно вирішивши витрати на це відповідні грошові кошти, поставивши відповідача перед фактом необхідності повернення їй половини витрачених коштів. Обрання позивачем на власний розсуд закладу для відпочинку дитини не може бути підставою для задоволення додаткових витрат на дитину, оскільки не доведена їх необхідність.
       Доводи апеляційної скарги, що дитині необхідна була ця путівка, оскільки остання отримала психологічну травму, колегія суддів відхиляє, оскільки направлення дитини до лікаря та висновок лікаря-психіатра Дніпровської міської поліклініки № 1 ДМР виготовлено 16.09.2019, тобто після подорожі дитини. 
       Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині понесення витрат, пов`язаних із навчанням дитини.
       Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
       Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи, від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
       Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п.18,19 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
       Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
       Колегія суддів, наголошує на тому, що аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо.
       До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо.
       Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Колегією суддів встановлено, що платні послуги за навчання ОСОБА_5 у КЗО «Навчально-виховний комплекс №148 «Спеціалізована школа – дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Планета Щастя» Дніпровської міської ради у загальному розмірі 8352грн. є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України.
       Факт сплати позивачкою саме за навчання ОСОБА_5 8352 грн. підтверджується належними письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи(том 1 а.с.77).
       Відмовляючи в стягненні із відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 13952 грн. за навчання у ОСОБА_6 ОСОБА_7 , суд першої інстанції не перевірив, що ці витрати є особливими обставинами, оскільки вони пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, а саме у кібернетиці, користуванні комп`ютером.
       Факт сплати позивачкою саме за навчання ОСОБА_5 13952 грн. в ТОВ “Мала комп`ютерній академії Шаг Дніпро” підтверджується належними письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи(том 1 а.с.51).
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши доведеність наявності додаткових витрат на дитину, що є платними послугами за навчання, в загальному розмірі 22304 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі половини від вказаної вище суми, що складає 11152 грн., частково задовольнивши дану позовну вимогу.
       Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенням позову з зазначених вище підстав.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
       Керуючись ст. 367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року скасувати.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 11152 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 3000 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: