Ухвала
 
06 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 235/6800/15-ц
провадження № 61-5898ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
24 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 24 березня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ. 
 
У касаційній скарзі заявник просить поновити їй строк на касаційне оскарження та вказує на те, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримала лише 25 лютого 2020 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме копію поштового конверту Донецького апеляційного суду із трек-номером відправлення. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема  отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 25 лютого 2020 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.   
 
Також, у касаційній скарзі заявник просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги з підстав того, що розмір такого судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу.
 
На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме довідку про доходи № 6535 4330 7735 9312, видану Великоновосілківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, згідно з якою сума пенсії за період із 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 23 392,17 грн. 
 
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання її касаційної скарги, оскільки розмір такого судового збору (7 308,00 грн) становить більше 5 відсотків розміру її річного доходу, що є надмірним тягарем для заявника.
 
З огляду на вищевикладене, клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) як на підставу касаційного оскарження судових рішень. 
 
Разом з цим, у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 520/13078/15-ц (провадження № 61-3224св18), від 09 січня 2019 року у справі № 183/179/16 (провадження № 61-22456св18), від 18 березня 2020 року у справі № 323/1407/15-у (провадження № 61-12801св19) Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права про обчислення строку позовної давності у кредитних правовідносинах.
 
У постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), від 05 грудня 2018 року у справі № 761/31346/13-ц (провадження № 61-3691св18), від 28 серпня 2019 року у справі № 759/4036/18 (провадження   № 61-5601св19) Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у правовідносинах щодо права кредитора одночасно стягувати заборгованість за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки.
 
Враховуючи те, що у зазначених постановах Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, тому відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Таким чином заявником не виконано вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року та постанови Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.
 
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити. 
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 7 308,00 грн.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 08 травня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.     
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                    О. В. Ступак