Справа № 460/1847/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/3592/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        05 березня 2020 року                                                                 м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
розглянув апеляційну скаргу представника Моторно (транспортного) страхового бюро України - Приступи Л.Л.в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін
на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2019 року в складі судді Кондратьєвої Н.А. 
у справі        
за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат пов`язаних з регламентною виплатою,-

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 45 938,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. 
Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник Моторно (транспортного) страхового бюро України - Приступа Л.Л., подавши апеляційну скаргу. 
З рішенням не погоджується, вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права так як суд не застосував закон, який підлягав застосуванню.
Вказує, що 03 березня 2014р. на автодорозі Львів-Краковець громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Згідно зі ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Відповідно до п. 27.1. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.5. статті 27 Закону встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Зазначена шкода особисто ОСОБА_1 не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Представник потерпілої особи з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою.
У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 45 938,00 грн.
При цьому МТСБУ керувалося ч,5 ст.1187 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого і виходило з цього, що відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 Кримінального кодексу України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Суд цієї статті Закону не застосував, що з точки зору апелянта, і є підставою для скасування ухваленого рішення.
Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в судовому засіданні гр. ОСОБА_1 не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає що рішення підлягає скасуванню.
Просить, рішенняЯворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат: 45 938, 00 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до  ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки досудовим слідством в діях відповідача ОСОБА_1 не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину, тому вказане свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 03.03.2014 року на автодорозі Львів-Краковець сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Згідно із платіжним дорученням №3229 від 18.06.2015 року у зв`язку з настанням події, позивач МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_3 в розмірі 45 938,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Як вбачається із матеріалів справи за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014140000000128 від 04.03.2014 року за фактом ДТП та зигибелі ОСОБА_2 слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Стециком О.Р. 18.05.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях  ОСОБА_1  складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, та в його діях досудовим слідством не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц.
Враховуючи, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності по відшкодуванню шкоди.
Відповідно до п.4 Постанови ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Моторно (транспортного) страхового бюро України - Приступи Л.Л.- залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року. 

Головуючий 

Судді