ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2020 р. 	Справа № 480/5394/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року ((суддя Бондар С.О.; м. Суми) по справі № 480/5394/19
за позовом   ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2   
до  Міністерства оборони України                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі також – відповідач, МОУ) в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати грошової допомоги на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю його батька – ОСОБА_3 , внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до вищевказаного законодавства її неповнолітній син має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті його батька внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Однак, протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124 йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що грошова допомога виплачується на час смерті саме військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки грошова допомога виплачується і у разі смерті внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_3 був звільнений з лав Збройних сил України  29.10.2016, а тому на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовій службі не перебував. Діюча на час смерті ОСОБА_3 норма статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначає право сім`ї загиблого (померлого) військовозобов`язаного на виплату одноразової грошової допомоги тільки під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати грошової допомоги на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”.
Зобов`язано Міністерство оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ 00034022) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу на її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ 00034022) витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що стаття 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 , передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб, звільнених з військової служби. Виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, запроваджена Законом України від 05 вересня 2018 року № 2522-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності з 13.08.2018. Отже, Комісія МОУ спірне рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги прийняла правомірно, а суд першої інстанції дійшов до хибних висновків про наявність у позивача прав на призначення і виплату одноразової грошової допомоги члену сім`ї особи, звільненої з військової служби, захворювання якої та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини та про протиправність дій МОУ.   
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що з 15.06.2007 по 20.02.2014   ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , мають від спільного життя сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірваний Конотопським міськрайонним судом. За цим рішенням син ОСОБА_5 залишений проживати з 
ОСОБА_4 разом з сином проживають та зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с.11).
Батько сина - ОСОБА_3 мав статус учасника бойових дій, як особа, яка безпосередньо брала участь в АТО у період з 22.05.2015 по 10.07.2015 та у період з 31.08.2015 по 22.10.2016 у районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей (а.с.6).
Відповідно до наказів від 22.10.2016 № 296 та 29.10.2016 №303 ОСОБА_3 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.10.2016 (а.с.7-8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.
Відповідно до витягу  із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії  по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв   від 14.12.2016 №5090, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.14).
Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 13.11.2017 № 11449/03.103 ОСОБА_1 призначена пенсія у разі втрати годувальника на сина ОСОБА_6 (а.с.13).
З довідки Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради від 27.03.2017 №09-03/1131 вбачається, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є членом сім`ї померлого ветерана війни і має право на пільги, передбачені ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.12)
ОСОБА_1 звернулася до військового комісара Конотопського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та необхідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги сину померлого військовослужбовця.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги сину померлого ОСОБА_3 , оскільки на час смерті ОСОБА_3 виключено зі списків частини 29.10.2016, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем (а.с.19).
Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі по тексту - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 3 Закону, його дія поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.
Нормами ст. 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  (в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:
- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Норми статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у зв`язку зі складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. 
Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.
Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 
Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого   2018 року (справа № 761/18099/15-а), 28 листопада 2019 року (справа № 815/199/18), 28 січня 2020 року (справа № 2240/2957/18), 28 лютого 2020 року (справа №820/6689/17).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову .
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності  відмови   ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги на користь її сина у зв`язку зі смертю його батька внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Оскільки звернення ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги відповідачем  розглянуто по суті та відмовлено їй у виплаті одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, з метою повного захисту прав і інтересів позивачки, необхідно зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,  - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 по справі № 480/5394/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова