Постанова
Іменем України 
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 412/5778/2012
провадження № 61-8284св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю.,                                    Погрібного С. О.,
                             Усика Г. І.,                                              Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у складі судді Ходаківського М. П., ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивовано тим, що 06 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є 
ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML-300/0099/2007, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 отримала грошові кошти на купівлю нерухомого майна у розмірі 632 400,00 доларів США на строк до 06 березня 2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах, визначених договором.
 
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 06 березня 
2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки 
№ SR-300/0099/2007, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед банком у повному обсязі солідарно з ОСОБА_4 за своєчасне виконання нею усіх зобов`язань за кредитним договором.
 
Позичальник не виконує належним чином умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у зв`язку із чим, станом на 25 квітня 2012 року заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2007 року 
№ ML-300/0099/2007 складає 790 132,34 доларів США, що в еквіваленті становить
6 311 340,09 грн.
 
Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «ОТБ Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2007 року 
№ ML-300/0099/2007 у розмірі 6 311 340,09 грн.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , як із поручителя виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 березня 2007 року та законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 6 311 340,09 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 127 554,11 грн, заборгованості за відсотками - 200 742,62 грн, пені - 580 314,15 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що позичальник та поручитель свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та договором поруки належним чином не виконали, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про затвердження мирової угоди у справі за позовом 
ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
 
Відмовляючи у затвердженні мирової угоди апеляційний суд виходив із того, що 
ПАТ «ОТП Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 25 квітня 2012 року у розмірі 790 132,34 доларів США, що в еквіваленті становить 6 311 340,09 грн, проте, як вбачається з умов запропонованої сторонами мирової угоди, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором визначається станом на 17 грудня 2018 року та становить 
995 804,67 доларів США, тобто у мировій угоді сторони фактично збільшили розмір заборгованості та змінили період за який вона нарахована.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправомірно відмовив у затвердженні мирової угоди та продовжив слухання справи, чим грубо порушив норми процесуального права та право сторін на укладення мирової угоди і закриття провадження у справі. Крім того, суди критично оцінили посилання ОСОБА_1 на те, що сума заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідачів, не відповідає розміру заборгованості, оскільки такі посилання не знайшли підтвердження під час розгляду справи та за відсутності експертних відповідей із зазначених питань і ненадання альтернативного банківського розрахунку заборгованості. До того ж, волевиявлення позичальника на укладення спірного договору на умовах, із яких формально досягнуто згоди, не відповідає фактичним істотним умовам договору. Так, під час укладення кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення ним свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів споживачів в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку необхідно сплатити ПАТ «ОТП Банк», проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів.
 
У липні 2019 року АТ «ОТП Банк» подало до суду відзив на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу у частині оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи за їх межі, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
06 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML300/0099/2007, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 отримала грошові кошти на купівлю нерухомого майна у розмірі 632 400,00 доларів США на строк до 06 березня 2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом: плаваючою процентною ставкою - фіксований відсоток (5,99 %) + FIDR.
 
Відповідно до пункту 1.4.1.1.3 вказаного кредитного договору плаваюча процентна ставка за кредитом підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини (траншу), якщо інше не передбачено цим договором.
 
Пунктом 1.9 кредитного договору сторони погодили право банку на вимогу дострокового погашення кредиту у випадку неналежного виконання зобов`язань за вказаним договором.
 
Пунктом 4 кредитного договору передбачені умови, за яких нараховується пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
 
Факт належного виконання позивачем умов кредитного договору з надання коштів ОСОБА_4 підтверджується меморіальним ордером від 06 березня 2007 року 
№ 173.
 
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, 06 березня 
2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки 
№ SR-300/0099/2007, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед банком у повному обсязі солідарно із ОСОБА_4 за своєчасне виконання нею усіх зобов`язань за кредитним договором.
 
Попри взяті на себе зобов`язання ані позичальником, ані поручителем не виконуються умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у зв`язку із чим станом на 25 квітня 2012 року заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2007 року № ML300/0099/2007 становить 
790 132,34 доларів США, що в еквіваленті становить 6 311 340,09 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 4 127 554,11 грн, заборгованість за відсотками - 
200 742,62 грн; пеня - 580 314,15 грн.
 
ПАТ «ОТП Банк» на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 11 січня 2011 року направлено вимоги про погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, проте у добровільному порядку заборгованість не погашена.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .
 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її діти: неповнолітній ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_2 , батьком яких є ОСОБА_1 .
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , як з поручителя, та законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
 
Верховний Суд не погоджується у повній мірі із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
 
Згідно з частиною четвертої статті 559 ЦК України, у редакції чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
 
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
 
Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з пунктом 1.9.1 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором (у тому числі, але не виключно, встановлених пунктом 2.3.7 та статтею 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору іпотеки (майнової поруки), та/ чи договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 
30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.
 
Відповідно до пункту 3.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.
 
Суди помилково вважали, що порука є такою, що не припинилася, оскільки кредитором направлено вимогу поручителю 26 січня 2011 року, якою змінено строк повернення на 28 лютого 2011 року, а з позовом до суду про солідарне стягнення 

заборгованості банк звернувся 28 квітня 2012 року, тобто з пропуском шестимісячного строку чинності поруки, встановлено частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому зі спливом цього строку, тобто з 28 серпня 2011 року порука ОСОБА_1 припинилась.
 
З огляду на викладене, пред`явлення банком вимоги до поручителя 28 квітня 
2012 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання, є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
 
Разом з тим висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за тілом кредиту є правильними, оскільки підтверджуються встановленими обставинами справи, розрахунком заборгованості, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень у цій частині.
 
Водночас, суди, задовольняючи позов та стягуючи заборгованість у повному обсязі з ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не звернули уваги на те, що банк, звернувшись до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 із вимогами про дострокове повернення кредитних коштів змінив строк виконання зобов`язання із 
06 березня 2032 року на 28 лютого 2011 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та пеню, а отже, суди першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення процентів та пені не надали належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором складається, у тому числі, із процентів та пені, нарахованих за кредитом поза межами строку дії кредитного договору.
 
З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення процентів та пені за період із 28 лютого 2011 року по 25 квітня 2012 року не підлягають задоволенню, оскільки така заборгованість нарахована поза межами строку дії кредитного договору тобто безпідставно.
 
Таким чином, належна до стягнення з ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість за процентами підлягає стягненню у розмірі 140 507,06 доларів США та пеня у розмірі 3 295,00 доларів США, тобто нараховані станом на 28 лютого 2011 року.
 
Отже, рішення судів про стягнення заборгованості за процентами та пенею частково ухвалені з порушенням норм матеріального права, а тому в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неправомірно відмовив у затвердженні мирової угоди та продовжив слухання справи, не заслуговують на увагу, оскільки умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору, проте сторони у мировій угоді збільшили фактично розмір заборгованості та змінили період за який вона нараховується, тому апеляційний суд правомірно відмовив у її затвердженні.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,то з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 1 345,54 грн, а з ПАТ «ОТП Банк» на користь  ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги - 2810,19 грн, за подання касаційної скарги - 3 746,92 грн.

 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити частково.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як поручителя та в частині стягнення з ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованості за процентами та пенею скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
 
Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором за процентами та пенею задовольнити частково.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за процентами - 140 507,06 доларів США, пеню у розмірі 3 295,00 доларів США.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 516 738,75 доларів США залишити без змін.
 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , як поручителя, про стягнення заборгованості відмовити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у рахунок взаємозаліку судовий збір у розмірі 5 211,57 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                       Г. І. Усик
 
                                                                                                        В. В. Яремко