ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року	Львів	Справа № 461/6393/19 пров. № А/857/3133/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Матковської О.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року, ухвалене суддею Волоско І.Р. у м.Львові о 10:18, повний текст якого складений 16 грудня 2019 року, у справі № 461/6393/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача - Львівської митниці ДФС, у якому просила визнати протиправними дії,  скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0767/20900/19 від 30.07.2019 та закрити провадження у справі. При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначає про відсутність у її діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України. Оскаржувана постанова, на думку позивача, винесена відповідачем без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Постанову у справі про порушення митних правил №0767/20900/19 від 30.07.2019, згідно якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн - скасовано, закрито справу про адміністративне правопорушення.
Рішення мотивоване тим, що відповідачем достатніми та належними доказами не підтверджено правомірності оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає судовому розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 30 липня 2019 року заступник начальника Львівської митниці ДФС Македон Павло Миколайович виніс постанову у справі про порушення митних правил №07679/20900/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 грн.
ОСОБА_1 , вважаючи вказану постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернулася до суду з вимогою про її скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно з частиною 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на іншу територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
В розумінні ч.1 статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з частиною 6 статті 379 МК України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів. 
Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.
Так, відповідно до ч.6 ст.530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 3 цієї статті за наслідками розгляду даної категорії справ суд має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Водночас, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил згідно з статтею 531 МК України є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Так, із змісту оскаржуваної постанови про порушення митних правил №0767/20900/19 слідує, що 12.02.2019 о 02 год. 00 хв. гр. України ОСОБА_1 слідувала у приватну поїздку з України до Республіки Польща через м/п «Краковець» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки «ПР», реєстраційний номер НОМЕР_2 смугою руху «червоний коридор». Даним транспортним засобом перевозився автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .
У ході здійснення митних формальностей стосовно зазначеного автомобіля, відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» та єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Держмитслужби України було встановлено, що вказана громадянка 01.09.2015 о 00:32 у зоні діяльності Волинської митниці ДФС ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 смугою руху «зелений коридор» у митному режимі «транзит» з метою особистого користування.
Згідно даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) станом на 12.02.2019 транспортний засіб марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 з митної території України громадянкою ОСОБА_1 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений.
По даному факту, 12 лютого 2019 року державним інспектором ВМО № 1 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Грунським О.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0767/20900/19 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме за перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 більше, ніж на десять діб (а.с. 13-14).
30 липня 2019 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Македон П.М. за результатами розгляду справи, на підставі протоколу, винесено постанову про порушення митних правил №0767/20900/19 за ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обгрунтування неправомірності прийнятого відповідачем рішення позивач зазначає, що наведені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки ввезення зазначеного вище автомобіля здійснювалось її чоловіком ОСОБА_2 , який є співвласником даного транспортного засобу.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 30 липня 2019 року відповідачем не було надано належну оцінку обставинам справи стосовно наявності підстав для застосування правових наслідків, передбачених п.3 ч.1 ст.527 МК України (закриття провадження у справі).
Так, відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4, 7, 9 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби № 1118 від 17.11.2005, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою. Уповноважена особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами. ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України. Власник ТЗ або уповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає (серед іншого) оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо. ТЗ, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), не підлягає пропуску через митний кордон України.
Тобто, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є факт зазначення такої особи у поданих до митного оформлення документах власником або уповноваженою особою.
На помилковість доводів митного органу про вчинення позивачем правопорушення вказує наявна в матеріалах справи копія технічного паспорта на автомобіль марки «AUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , у якому значиться співвласником даного транспортного засобу саме ОСОБА_2 .
Окрім наведеного, ОСОБА_2 надавав пояснення в якості свідка під час розгляду справи про порушення митних правил, підтвердивши факт ввезення ним вказаного транспортного засобу, які митним органом не були взяті до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення.
Також позивачем до митного органу заявлялись клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 , оскільки він зазначений у протоколі про порушення митних правил, та про витребування інформації щодо перетину кордону ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по даний час.
Службовою запискою №3561-13-70-71/46 від 24.07.2019 надано інформацію щодо перетину позивачем кордону, однак дані додатку службової записки містять відомості щодо перетину ОСОБА_1 кордону лише у 2015 році, що суперечать даним, що значаться у двох закордонних паспортах позивача, згідно відміток яких остання перетинала кордон неодноразово після 01.09.2015.
Крім того, за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску зазначена адреса особи, якою ввезено транспортний засіб - м.Самбір. Інспектором при митному ввезенні в режимі транзит зазначаються усі дані особи, яка ввозить транспортний засіб у режимі транзит, і лише ОСОБА_2 зареєстрований у м.Самбір.
В контексті встановлених обставин справи, колегія суддів прийшла до висновку, що при внесенні відомостей про особу, яка ввезла транспортний засіб марки «AUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 у порядку, передбаченому нормами частини 1 статті 381 МК України, тобто у митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами статті 95 МК України, помилково зазначено особу позивача.
Таким чином, ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність за порушення митних правил за ознаками ч.3 ст. 470 МК України.
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, та стосовно наявності передбачених статтею 531 МК України підстав для його скасування.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивачем при зверненні до суду заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дій, скасування постанови Львівської митниці ДФС від 30.07.2019 в справі про порушення митних правил №0767/20900/19 та закриття провадження у справі.
На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №0767/20900/19 від 30.07.2019 та закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними охоплюються вимогами про скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року у справі №461/6393/19 - без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці з 31.03.2020 по 13.04.2020 постанова складена у повному обсязі 14.04.2020.