Постанова                                             
Іменем  України                          
 
18 березня 2020 року                                          
м. Київ
 
справа № 645/3196/17
провадження № 61-5669св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
третя особа - орган опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 28 листопада 2018 року у складі судді Шарка О. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки і піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява мотивована тим, що вона є матір`ю неповнолітньої 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої у свідоцтві про народження та свідоцтві про встановлення батьківства записаний 
ОСОБА_3 .
Шлюб між нею та ОСОБА_3 не укладався. Коли дитині виповнилось п`ять місяців спільне проживання припинилось внаслідок того, що відповідач зловживав алкогольними напоями, та з 2003 року вона проживає у квартирі, яку купив її батько.
Зазначила, що 27 червня 2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , з яким з 2006 року мешкала однією родиною.
Вказала, що їх з відповідачем дочка навчається у Харківській гімназії № 6 «Маріїнська гімназія», має постійні успіхи у школі, повагу серед вихователів та учнів, додатково відвідує заняття з танців, іноземних мов, займається волейболом. Всі витрати по навчанню та фізичному розвитку дитини несе вона та її чоловік ОСОБА_4 . Відповідачу з 2005 року відомо місце проживання дитини, проте він з нею не спілкується, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не знає навіть як дитина виглядає зовні, не приймає участі у підготовці дочки до самостійного життя, не вітає зі святами, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не сприяє доступу дитини до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, ніколи не цікавився навчанням дочки.
Зазначала, що вона не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною. Дитина протягом тривалого часу не бачила свого батька, знає про його існування, однак, не проявляє інтересу до нього, вважає батьком ОСОБА_4 , який приймає постійну участь у її вихованні, приділяє достатню увагу вихованню дитини.
Вказала, що байдужість з боку батька негативно впливає на самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, сприйняття батька як рідної людини, яка несе за неї відповідальність та повинна бути підтримкою та опорою у житті. Зазначила, що відповідач свідомо продовжує ухилятись від виховання дитини, нехтувати своїми батьківськими обов`язками, посилаючись на нібито існуючу домовленість з нею про невтручання у родину « ОСОБА_5 », що не звільняє його від батьківського піклування щодо своєї дитини.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками протягом тривалого часу, вирішити питання щодо судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 
2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено питання про розподіл судових витрат.  
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 свідомо вихованням дочки ОСОБА_2 не займається, матеріальної допомоги не надає, її розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, тривалий час не відвідував дочку, не бачився з нею. Окрім іншого, в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи знайшло підтвердження те, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров`ям дитини.Наведене в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.Відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дочки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки.
Таким чином, у цій конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 05 березня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що така поведінка батька дитини, а саме, не надання матеріальної допомоги, не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; відсутність будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини протягом тривалого часу є винною та свідчить про свідоме нехтування своїми обов`язками, тому є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, яке відбувається саме в інтересах дитини.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,                      ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали вказаної справи із суду першої інстанції.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року справу за позовом 
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до 
ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 втретє звертається із позовом про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_2 . У попередніх рішеннях суди зазначали, що безперечних доказів, що свідчать про ухилення ним від виконання своїх обов`язків щодо дочки ОСОБА_2 , про винну поведінку, про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками матеріали справи не містять.   
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому вона просила вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 24 квітня 2003 року, свідоцтво про встановлення батьківства НОМЕР_2 від 24 квітня 
2003 року).
Мати неповнолітньої ОСОБА_1 27 червня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 27 червня 2015 року).
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, неповнолітня ОСОБА_2 , 2003 року народження, проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , разом з 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Неповнолітня ОСОБА_2 навчається у 8-Б класі Харківської гімназії № 6 «Маріїнської гімназії» (довідка від 06 квітня 2017 року № 187).
Відповідно характеристики ОСОБА_2 , 2003 року народження, наданої Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 17, де малолітня навчалась впродовж 2009-2013 років, ОСОБА_7 виховувалась у неповній сім`ї, мати приділяла належну увагу вихованню, навчанню, всебічному розвитку дочки, цікавилась її шкільним життям. Батько дитини ОСОБА_3 продовж навчання ОСОБА_8 в початковій школі жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням дочки, не відвідував батьківські збори.
Аналогічні відомості зазначені в характеристиці ОСОБА_2 , наданій Харківською гімназією № 6 «Маріїнська гімназія», вихованці зразкового ансамблю народного танцю «Джерельце».
Відповідно повідомлення Навчально-виховного комплексу № 180 
від 09 квітня 2015 року № 53, ОСОБА_2 відвідувала навчальний заклад у період з 2006 по 2009 роки, батько дитини ОСОБА_3 жодного разу у закладі не був, батьківські збори не відвідував, з дитиною не спілкувався.
Згідно повідомлення комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка № 13» від 18 квітня 2017 року № 366, неповнолітня дитина перебуває на обліку у вказаному закладі, на прийомах лікаря - педіатра дитина знаходиться у супроводі матері і вітчима.
Відповідно до довідки, наданої адміністрацією комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 12» від 19 квітня 
2017 року № 46, ОСОБА_2 є вихованкою групи базової підготовки відділення волейболу з 01 жовтня 2014 року. В особистих даних стосовно батьків вихованки ОСОБА_2 значаться: мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 . Вони фактично привозять та забирають дівчину з тренувальних занять, забезпечують матеріальні потреби дитини. ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся до комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 12» і не цікавився успіхами ОСОБА_9 .
Центром розвитку і корекції мовлення «Lalio» складено висновок за результатами обстеження психоемоційного стану ОСОБА_8 , 2003 року народження, відповідно до якого ОСОБА_10 проживає в благоприємних умовах. Впливовими дорослими для дитини є мати та батько ОСОБА_11 , останній сприймається дитиною як обов`язкова за своєю наявністю фігура, яка проявляє за нею турботу. Благоприємна атмосфера в сім`ї сформувала у дитини тісний зв`язок, як з матір`ю, так і з прийомним батьком. Очевидним є той факт, що дівчинка впевнена у зовнішньому світі і дорослих, які її оточують. ОСОБА_10 не бажає нічого змінювати. Боїться, що гармонія, яка панує в їх сім`ї, може бути порушена появою її біологічного батька. Результати діагностики психологічного стану дитини свідчить про комфортний психоемоційний стан ОСОБА_9 . Розлука з біологічним батьком ніяк не відобразилась на долі дівчинки, завдяки тому, що ОСОБА_11 повністю взяв на себе відповідальність за життя, здоров`я та розвиток дитини.
Згідно повідомлення Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 28 квітня 2017 року за період з 2012 року заяви від ОСОБА_3 , 1975 року народження, стосовно перешкод його спілкування з дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило.
Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 21 листопада 2017 року № 682 ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_2 .
Допитана у судовому засіданні у присутності психолога Харківської гімназії № 6 «Маріїнська гімназія» ОСОБА_12 - неповнолітня ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила суду, що все своє свідоме життя, вона проживає разом з матір`ю та вітчимом ОСОБА_4 , рідного батька у судовому засіданні побачила вперше, в дитинстві вона хворіла і за нею доглядала мати та вітчим. Жодних відносин між нею та ОСОБА_3 , як з батьком, у неї не має.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що він є вітчимом неповнолітньої ОСОБА_2 , більше 13 років проживають однією сім`єю, виховують дитину разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ніколи не цікавився своєю дочкою, не приймає участі у її вихованні. Окрім того, кінцевою метою цього позову до суду є подальше удочеріння ОСОБА_2 .
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 , пояснила, що вона є хресною, тіткою неповнолітньої ОСОБА_2 , раніше вони спілкувались, однак, з 2010 року більше не спілкуються, ОСОБА_1 не захотіла з ними спілкуватися, сказала їм, щоб більше їй не телефонували.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 пояснив суду, що він є тренером з волейболу неповнолітньої ОСОБА_2 , яка займається в секції 4 роки, до секції на заняття її привів вітчим ОСОБА_4 , на тренуванню приходили мати дівчинки, вітчим або дід, батька дитини він ніколи не бачив.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» 
від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого                    1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки. 
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, позивачем не надано.
Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2018 року справа № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
від 21 листопада 2017 року № 682 не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України).
З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно дочки є помилковими.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки за результатами розгляду касаційної інстанції ОСОБА_3 скасовано ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову, то понесені відповідачем судові витрати у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на позивача.
Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 
2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 лютого 
2019 року скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 960 грн (дев`ятсот шістдесят гривень) судового збору за подання апеляційної скарги та 1 536 грн 80 коп. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) судового збору за подання касаційної скарги.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович