УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження
16 березня 2020 року  
м.Київ
справа №420/4129/19
провадження №К/9901/6732/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 420/4129/19 за позовом BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача   товариство з обмеженою відповідальністю   "Атіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача   Управління Державної казначейської служби України у м. Южному Одеської області про визнання протиправними дій, стягнення грошових коштів,
у с т а н о в и в:
BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] звернулось до суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, 3-ті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Атіс», Управління ДКС України у м.Южному Одеської області, в якій просило суд визнати протиправними дії відповідача щодо пред`явлення претензії від 31.07.2018 № 100044 на суму 17305,68 доларів США; стягнути на користь компанії BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс» за рахунок Державного бюджету грошових коштів у загальному розмірі 523934,77 грн., що складаються з: 463017,17 грн. - сума основного зобов`язання, 13053,28 грн. - розмір 3 % від простроченої суми, 47864,32 грн. - інфляційне збільшення суми заборгованості.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №420/4129/19 відмовлено в задоволенні позову.
Головуючим суддею П`ятого апеляційного адміністративного суду Запорожаном Д.В. було викладено окрему думку у цій справі.
Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №420/4129/19.
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За змістом п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Водночас за правилами п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Заявник на обґрунтування вимог касаційної скарги покликається на те, що під час ухвалення оскаржених судових рішень суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального і процесуального права, а саме:
-          неправильне тлумачення пункту «ґ» ч. 1 ст. 20-2 Закону, а також незастосування цілої низки норм матеріального права: ст. ст. 9, 19, 56 Конституції України, ст. ст. 1, 110 Водного кодексу України, ст. 91 Кодексу торговельного мореплавства України, ст. ст. 13, 1174 Цивільного кодексу України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ч. 2 ст. 71 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України «Про ратифікацію Конвенції ООН з морського права 1982 року та Угоди про імплементацію Частини XI Конвенції ООН з морського права 1982 року» № 728-ХГУ від 03.06.1999, Конвенції ООН з морського права 1982 року, Міжнародної конвенції по запобіганню забрудненню з суден 1973 року, Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення екологічного контролю в пунктах пропуску через державний кордон» від 20.03.1995 №198, Правил з охорони морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 № 269, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 431, Інструкції щодо процедур приймання та скидання водяного баласту на акваторії річкових внутрішніх водних шляхів України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 13.06.2007 № 491, Інструкції про порядок пломбування в морських торгівельних і річкових портах України суднових запірних пристроїв, призначених для скидання забруднюючих речовин та вод, що їх містять, яка затверджена наказом Міністерства транспорту У країни від 30.09.2002 № 695; Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 (в редакції від 24.05.2018), Державних санітарних правил і норм скидання з суден стічних, нафтоутримуючих, баластних вод і сміття у водоймища ДСанПІН 199-97, затверджених наказом Міністерства охороци здоров`я України від 09.07.1997 № 199;
-          поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилось те, що при вчиненні дій щодо пред`явлення претензії відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення таких дій, а також діяв у не передбачений Конституцією та законами України спосіб, з перевищенням повноважень у зв`язку з чим такі дії оцінити як законні не уявляється можливим. Зокрема, не враховано, що будь-які докази, які свідчать про наявність підстав у відповідача для вчинення дій з контролю ізольованого баласту судна позивача у матеріалах справи відсутні, що в свою чергу вказує на абсолютну необґрунтованість таких дій;
-          суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок стосовно того, що претензія не може бути предметом спору у суді та не врахували того, що дії відповідача щодо пред`явлення претензії слід тлумачити у більш ширшому розумінні аніж одну дію, оскільки вони включають зокрема наступні взаємопов`язані та похідні одна від іншої дії: здійснення екологічного контролю судна; відбір проб вод; дослідження відборів проб; прийняття рішення про заборону на вихід судна з морського порту; пред`явлення претензії;
-          в оскаржуваних рішеннях суди першої та апеляційної інстанції встановили, що 30.07.2018 відповідачем складено акт відбору проб та протокол № 406, яким встановлено забруднення внутрішніх морських вод і територіального моря України внаслідок скиду з судна баластних вод в акваторію Аджаликського лиману з перевищенням гранично допустимих концентрацій по завислим речовинам, залізу та нафтопродуктам. Натомість позивач вважає, що скидання ізольованого водяного баласту за своїм змістовним навантаженням не є тотожним скиданню забруднюючих речовин з морського судна, у той час як відповідно до ст. 110 Водного кодексу України відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи винні, саме у забрудненні та засміченні вод, у тому числі внаслідок скиду з суден саме забруднюючих речовин;
-          суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність залучення органу Державного казначейства в якості співвідповідача як умови стягнення коштів з державного бюджету, не врахувавши те, що у справі, що розглядається відповідно до вимог КАС України, відповідачем є саме Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону, оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень було вчинено протиправні дії, внаслідок яких були порушені права позивача та заподіяно такими діями шкоду;
       -          судами першої та апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо 
             оцінки доказів, а також щодо належного мотивування судових рішень;
-          окрема думка судді апеляційного адміністративного суду є помилковою, оскільки є очевидним, що спір у справі № 420/4129/19 виник у сфері публічно-правових відносин, між юридичною-особою нерезидентом та суб`єктом владних повноважень внаслідок здійснення останнім державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону вод без достатніх на те правових підстав та у спосіб, не передбачений законами України.
За вимогами ч. 3 ст. 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз наведених вище аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з відображеними в судових рішеннях обставинами справи дає можливість колегії суддів вважати, що у цій ситуації наявні обставини, наведені у п. 1 та 3 ч.4 ст. 328 КАС України, які є підставою для відкриття касаційного провадження. 
Щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).
За приписами ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону за подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
До касаційної скарги додано SWIFT-повідомлення про сплату судового збору у розмірі 810 доларів США. При цьому кошти перераховано на валютний рахунок для зарахування   судового збору в іноземній валюті, вказаний на офіційному сайті «Судова влада».
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі немає.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
Керуючись положеннями п. 1 та 3 ч. 4ст. 328 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою BW DRY CARGO SHIPS LIMITED [Бі.Ві Драй Карго Шипс Лімітед] на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 420/4129/19.
2. Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду справу № 826/16110/18.
3. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.
4. Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                  А.А. Єзеров

Суддя                                                                      В.М. Кравчук

Суддя                                                                      О.П. Стародуб