УХВАЛА

07 квітня 2020 року 
Київ
справа №300/990/19
адміністративне провадження №К/9901/9203/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 300/990/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 

УСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, де просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 12 лютого 2019 року № 31-ос;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 12 лютого 2019 року № 71-ос;
поновити на службі в податковій поліції;
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;
відшкодувати моральну шкоду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суд першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 12 лютого 2019 року № 31-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 12 лютого 2019 року № 71-ос «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України». Поновлено ОСОБА_1 на службі в податковій поліції на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 10 квітня 2019 року. Стягнуто з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2019 року по 20 лютого 2020 року в розмірі 142521 грн 26 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності- як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу). 
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Як слідує з оскаржуваних судових рішень, позивач обіймав посаду начальника відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у званні капітана податкової поліції. Предметом спору у цій справі є відносини щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.
Посада публічної служби, яку обіймав позивач (начальника відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у званні капітана податкової поліції) та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції». 
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене у цій справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, за такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 300/990/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду