Провадження № 33/4820/265/20 
Справа № 685/1712/19 Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А. П. 
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В. 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2020 року м.Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - адвоката Бурлака О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2020 року,-
В с т а н о в и в :
Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2020 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця  АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ 2902, 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.
ОСОБА_1  визнано винним у тому, що 17 листопада 2019 року о 22 год. 45 хв. по вул. Заводській, 19 в смт. Теофіполь Хмельницької області ОСОБА_1 , керував автомобілем «SEAT Leon»  (державний номерний знак НОМЕР_1 ), в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції щодо нього скасувати та прийняти нову постанову, оскільки своєї вини у вчиненні правопорушення не визнає. Вважає, що справа розглянута суддею з порушенням чинного законодавства та Конституції України. Вказує, що жодних повідомлень чи повісток про час та дату розгляду справи не отримував. Заяви про направлення повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього до суду не подавав, а направлені судом першої інстанції SMS-повідомлення були не на його номер, хоча при складанні протоколу чітко вказував свій номер телефону, яким користується протягом тривалого часу. Вважає, що працівники поліції умисно внесли невірні дані щодо його телефону. Суд розглянув справу у його відсутність, чим порушив конституційне право на справедливий суд. Вказану постанову ОСОБА_1 отримав 11 березня 2020 року, в зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у його відсутність на підставі наявних в справі доказів.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1  - адвоката          Бурлака О.М. в підтримання доводів апеляційної скарги, який під час апеляційного розгляду просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову суду щодо  ОСОБА_1  та постановити нову, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, апеляційна скарга  ОСОБА_1  - частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутній в засіданні суду першої інстанції 21 січня 2020 року. Відомості про вручення йому копії постанови в визначений законом строк в провадженні відсутні, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 12 березня 2020 року. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про поважність причин пропуску апелянтом строку оскарження постанови суду щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з чим йому слід поновити строк оскарження постанови суду.
Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути прийнятими до уваги, позаяк спростовуються сукупністю досліджених апеляційним судом доказів, в той же час апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд розглянув справу у відсутність правопорушника з порушеннями вимог ст. 268 КУпАП.
Як видно з матеріалів справи, розгляд справи щодо ОСОБА_1  відбувся 21 січня 2020 року у відсутність особи, що притягується до відповідальності. Повістки, якими ОСОБА_1 викликався до суду першої інстанції на вказані дати, були повернуті поштовим відділенням за зворотною адресою, з відмітками про невручення в зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. В зв`язку з неотриманням судових повісток за місцем проживання ОСОБА_1 , судом першої інстанції було здійснено виклик ОСОБА_1 шляхом направлення SMS-повідомлення на його номер телефону, який був зазначений у протоколі. 
Апеляційним судом встановлено, що направлені судом першої інстанції SMS-повідомлення були не на номер телефону ОСОБА_1 , позаяк при заповненні протоколу працівники поліції помилково внесли невірні дані щодо його номеру телефону.
При цьому апеляційний суд зауважує, що як видно з відеозапису нагрудної камери працівника поліції, при складанні протоколу ОСОБА_1 вказував інший номер телефону, яким він користується, однак за відсутності заяви ОСОБА_1 про повідомлення його про судове засідання шляхом SMS-сповіщення, такі обставини працівниками суду не перевірялись.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що ОСОБА_1  не був належним чином повідомлений про час та день слухання справи, чим судом порушено його конституційне право на справедливий суд, що тягне за собою скасування судового рішення з прийняттям нової постанови з таких підстав.
Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обов`язковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що конституційне право на участь в судовому засіданні, право бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним.
Апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими апеляційним судом доказами, а доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів, не можуть бути врахованими з наступних підстав. 
Відповідно до положень п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, який 17 листопада 2019 року був складений інспектором СРПП Теофіпольського ВнП лейтенантом Войтовичем С.В., того ж дня, о 22 год. 45 хв. в смт.Теофіполь по вул. Заводській, 19, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «SEAT Leon», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, стан сп`яніння встановлено на місці зупинки за допомогою приладу «Алкотест 6810», тест № 656, результат 1,67 %о. Від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказаний протокол був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та застережень з боку апелянта з приводу змісту протоколу, а в наданих поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що згідний з протоколом (а.с.2).
В апеляційній скарзі апелянтом не оспорюється факт керування вищевказаним транспортним засобом в день, зазначений у протоколі та присутність свідків під час такого огляду. 
В складеному на місці зупинки акті огляду за участю ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4) працівниками поліції зазначено, що огляд проводився в зв`язку з наявністю характерного запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна шкірного покриву обличчя. ОСОБА_1 в присутності двох свідків погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алкотест 6810» на місці зупинки транспортного засобу, під час якого було встановлено факт перебування у стані алкогольного сп`яніння (покази тесту 1,67 %о). Вказані обставини давали право поліцейському проводити такий огляд, з результатами якого погодився ОСОБА_1 , засвідчивши ці обставини своїм підписом у акті огляду (а.с.4), роздруківці спеціального технічного приладу (а.с.3) та у протоколі. Доводи апелянта про неповне з`ясування судом таких обставин не приймаються до уваги, зважаючи на встановлений факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.
За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, тощо. 
Згідно запису відеофіксування вчиненого правопорушення видно, що ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які повідомили причину зупинки транспортного засобу та в подальшому вказали на ознаки алкогольного сп`яніння. Апелянт не оспорював факту керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а, навпаки, визнавав факт вживання спиртного. Працівник поліції роз`яснив  ОСОБА_1  його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу  ОСОБА_1  погодився, в присутності двох свідків за допомогою спеціального технічного приладу було встановлено факт перебування  ОСОБА_1  в стані алкогольного сп`яніння, результат якого встановив 1,67 ‰.  ОСОБА_1 не оспорював результату огляду. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.
Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
З врахуванням викладеного, підстави для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні, та такі доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.
Однак, на час ухвалення апеляційним судом рішення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відтак, відповідно до приписів п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі має бути закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-
П о с т а н о в и в :
Поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2020 року про визнання винним  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, про стягнення з  ОСОБА_1  на користь держави судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. - скасувати та прийняти нову постанову.
Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя