ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 р. 	Справа № 440/4605/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Глобинської міської ради Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2020, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 08.01.20 у справі № 440/4605/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Глобинської міської ради Полтавської області                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Глобинської міської ради Полтавської області (надалі також – відповідач, Глобинська міська рада), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Глобинської міської ради Полтавської області від 26.09.2019 № 1380 "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, з метою передачі у власність";
- зобов`язати Глобинську міську раду Полтавської області надати гр. ОСОБА_1  дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області за рахунок земельної ділянки кадастровий номер - 5320686000:00:012:0058.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Глобинської міської ради Полтавської області від 26.09.2019 № 1380 "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, з метою передачі у власність";
Зобов`язано Глобинську міську раду Полтавської області надати гр. ОСОБА_1  дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області за рахунок земельної ділянки кадастровий номер - 5320686000:00:012:0058.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції Глобинська міська рада Полтавської області оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не врахував, що органи місцевого самоврядування наділені дискреційними повноваженнями в сфері надання земельних ділянок комунальної власності у користування та у власність громадянам та юридичним особам. Також, на думку відповідача, судом першої не враховано той факт, що на земельній ділянці за кадастровим номером 5320686000:00:012:0058 знаходяться майнові паї громадян і позивачем, при поданні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не було подано погодження землекористувача, як того вимагає положення частини шостої статті 118 Земельного кодексу України. За результатами апеляційного розгляду Глобинська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі є хибними, спростовуються положеннями чинного законодавства України та судовою практикою із аналогічних правовідносин. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 11.03.2019 звернулась до Глобинської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території  Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області. До заяви додала графічний матеріал із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки (за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 5320686000:00:012:0058).
Глобинська міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_1 на сорок шостій сесії першого скликання, з посиланням на Земельний кодекс України, Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закон України "Про землеустрій", ухвалила рішення від 28.03.2019 "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування Глобинська міська рада Глобинського району Полтавської області, з метою передачі у приватну власність (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:012:0058)", яким відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відмова вмотивована тим, що на даній земельній ділянці знаходяться майнові паї громадян.    
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі №440/1564/19 позовні вимоги  до Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області від 28 березня 2019 року №402 "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування Глобинська міська рада Глобинського району Полтавської області, з метою передачі у приватну власність (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:012:0058)". Зобов`язано Глобинську міську раду Глобинського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 березня 2019 року вх.№25-1/05-04/3525 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування - Глобинська міська рада Глобинського району Полтавської області, з метою передачі у власність з урахуванням висновків суду.
10 вересня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №440/1564/19.
Рішенням п`ятдесят другої сесії першого скликання Глобинської міської ради від 26 вересня 2019 року №1380 "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, з метою передачі у власність" вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, у зв`язку з тим, що відсутнє погодження землекористувача, оскільки на даній земельній ділянці знаходяться майнові паї громадян /а.с. 14/
Позивач, уважаючи, що відповідним рішенням Глобинської міської ради порушені її права, звернулася до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що рішення п`ятдесят другої сесії першого скликання Глобинської міської ради від 26 вересня 2019 року №1380 не містить вказівок на наявність підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачених частиною сьомої статті 118 ЗК України. Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області суд першої інстанції керувався тим, що прийняття відповідачем безпідставного та необґрунтованого рішення є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".
За змістом частин 1 - 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. "б" ч. 1), для ведення садівництва - не більше  0,12 гектара (п. "в" ч. 1).
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою – погодження такого проекту, зокрема, з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Згідно із частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Зі змісту частини шостої статті 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Водночас, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
У разі надання органом місцевого самоврядування особі відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частиною сьомою статті 118 ЗК України.
Зі змісту частини сьомої статті 118 ЗК України убачається, що вона містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.
Відповідно до частини 1 статті Закону України "Про Державний земельний кадастр", кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр", кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим).
Частиною 5 статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.
Як визначено пунктом 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).
Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).
Отже, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.
Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.
Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. А відтак, графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для  виділення  земельних  ділянок  у  натурі  (на місцевості) власникам земельних часток   (паїв)  є  рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів  на  право  на  земельну частку (пай),  які виявили бажання одержати належну  їм  земельну  частку (пай) в натурі (на місцевості),  подають до відповідної сільської, селищної,  міської  ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські,  селищні,  міські  ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви  власників  земельних  часток  (паїв)  щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення  щодо  виділення  земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);  уточняють списки осіб,  які мають право  на  земельну  частку (пай);  уточняють місце  розташування, межі і площі сільськогосподарських  угідь, які   підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із   землевпорядними   організаціями   договори  на виконання робіт із землеустрою  щодо  виділення  земельних  часток (паїв)  у  натурі  (на  місцевості)  та  виготовлення  відповідної документації  із  землеустрою,  якщо  такі  роботи  виконуються за рахунок  місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на  виконання  землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв)  у  натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок  осіб,  які  мають  право на земельну частку (пай), або за рахунок  коштів  підприємств, установ та організацій, що орендують земельні  частки  (паї), проектів технічної допомоги тощо;  надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);   розглядають та    погоджують    проекти    землеустрою   щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення  розподілу  земельних  ділянок  між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі  (на  місцевості)  та  земель,  що залишилися у колективній власності,  в  порядку,  визначеному  цим Законом; оформляють  матеріали  обміну  земельними  частками  (паями), проведеного   за   бажанням  їх  власників  до  моменту  державної реєстрації   права   власності   на   земельну  ділянку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою через те, що на даній земельній ділянці начебто знаходяться майнові паї громадян.
На підтвердження цього відповідачем додані копії свідоцтв про право на майнові паї, виданих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , витягу із протоколу загальних зборів пайовиків ПСПОВ "Колос" Глобинського району, проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "Колос".
З матеріалів справи, а саме з Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5320686000:00:012:0058 площею 38,1713 га, цільове призначення 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), віднесена до комунальної власності Глобинської міської ради /а.с. 16/.
Відповідна інформація міститься в наданих позивачем до заяви  графічних матеріалах  /а.с. 15/.
Підтвердженням того, що земельна ділянка кадастровий номер 5320686000:00:012:0058 передана у комунальну власність Глобинської міської ради є наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 04.06.2018 № 3972-СГ,  рішення 36 сесії 1-го скликання Глобинської міської ради від 20.06.2018 "Про затвердження Акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність", акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.
Однак, до матеріалів справи не надано відомостей про прийняття міською радою рішень щодо виділення  земельних  ділянок  у  натурі  (на місцевості)  власникам земельних часток   (паїв), відомостей про затвердження документації із землеустрою у встановленому законом порядку щодо майнових паїв, не підтверджено факту виділення паїв в натурі, та проведення державної реєстрації прав власності третіх осіб на спірну земельну ділянку.
З огляду на такі обставини, у суду немає достатніх підстав вважати, що спірна земельна ділянка площею 2,0 га є обтяженою правами будь-яких третіх осіб.
Наведений вище висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2020 року у справі №440/793/19.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було додано погодження землекористувача на передачу такої земельної ділянки позивачу відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України є необґрунтованими і вказана обставина не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою є безпідставним та необґрунтованим і, як наслідок, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо висновків суду першої інстанції про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів зазначає таке.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
З аналізу вказаних положень убачається, що дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17.
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.
Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.
Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.
Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.
Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Повноваження суб`єкта владних повноважень щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки регламентовано статтею 118 ЗК України.
Із оскаржуваного рішення Глобинської міської ради убачається, що у ньому зазначені підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та розширенню не підлягає. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що умови, за яких орган відмовляє у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмовити в його наданні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання правомірності дій відповідача відносно відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, з метою передачі у власність, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер - 5320686000:00:012:0058, вже була предметом судового розгляду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі №440/1564/19 скасовувалось рішення Глобинської міської ради Полтавської області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки з підстав  розташування на зазначеній земельній ділянці майнових паїв громадян. Проте, після виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі №440/1564/19 про зобов`язання  повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, Глобинська міська рада вдруге відмовила ОСОБА_1 у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області, з метою передачі у власність, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер - 5320686000:00:012:0058, з тих же підстав – розташування на зазначеній земельній ділянці майнових паїв громадян.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що така поведінка відповідача є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.
Також, колегія суддів зазначає, що сам факт надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи користування не є безумовною підставою для позитивного вирішення питання про надання такої земельної ділянки у власність.
Зважаючи на викладене вище колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, місце розташування на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області за рахунок земельної ділянки кадастровий номер - 5320686000:00:012:0058.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено  у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що розподіл судових витрат зі сплаті судового збору слід залишити без змін.    
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Глобинської міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі №440/4605/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський 	
Судді	   	Я.В. П`янова    І.С. Чалий