ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2020 р.                                                        Справа №909/1079/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                М.І. Хабіб 
суддів                                                                                                    О.П. Дубник, 
                                                                                                    О.В. Зварич,
розглянувши в порядку спрощеного   позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  №14/4-246-20 від 13.01.2020
на рішення Господарського суду Івано-Франківської  області від 16.12.2019, повний текст рішення складено 19.12.2019,  
у справі №909/1079/19 (суддя Фанда О.М.)
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ  
до відповідача: Державного підприємства "Теплокомуненерго", смт. Богородчани Івано-Франківської області
про: стягнення 20      301,66грн боргу
                                                                 В С Т А Н О В И В:     

          У вересні 2019 року ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської  області з позовом до ДП «Теплокомуненерго» про стягнення 20      301,66грн, з яких: 1  046,15грн 3%річних та 19  255,51грн пені.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1035/15-БО-15 від 25.11.2014 позивач передав відповідачу у 2015році природний газ на загальну суму 3  395  326,02грн,  який відповідач оплатив   з порушенням встановленого  п. 6.1 договору строку, у зв`язку з чим позивач заявив до стягнення  на підставі п.7.2 договору та ст. 625 ЦК України  1  046,15грн 3%річних та 19  255,51грн пені. 

          Рішенням Господарського суду Івано-Франківської  області від 16.12.2019 у справі №909/1079/19 у задоволенні позову відмовлено.
          При відмові у задоволенні позову суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016  ( далі -  Закон №1730-VIII),  який набрав чинності 30.11.2016. З огляду на те, що   відповідач погасив основну заборгованість за поставлений йому у 2015 році природний газ  06.01.2016, тобто до набрання чинності Законом №1730-VIII, суд дійшов висновку про відсутність у позивача  правових підстав для нарахування   та стягнення   пені і  3% річних, оскільки  стаття 7 названого Закону, яка є нормою прямої дії,   передбачає списання неустойки та процентів річних за умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

          Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм  процесуального права, просить  скасувати рішення, прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.
          Скаржник вказує, що  відповідач  не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до  Закону  №1730-VIII, тому  вважає неправомірним застосування судом до спірних правовідносин  положень  Закону №1730-VIII. При цьому  скаржник посилається на висновок  Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16.
          
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та ухвалено здійснити розгляд справи № 909/1079/19 на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України в порядку  письмового провадження без повідомлення  учасників справи.

          Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

            Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 ГПК України).

          Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

          25.11.2014 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець)  та ДП "Теплокомуненерго" (покупець)  уклали договір купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15  (а.с. 17-22).
          Відповідно до п.1.1 цього договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 27112100 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.
          Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 договору).
          За умовами п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015  газ обсягом до 845тис.куб.м.
          Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
          Ціна за 1000куб.м природного газу становить  6  682,44грн з ПДВ( п.5.2).
          Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу( п.6.1).
          Пунктом 7.2 договору встановлено сплату пені у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 банківських днів  сплату додатково штрафу у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.
          Згідно з п.9.3  строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у 5 років.
          Відповідно до розділу 11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписами сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а  в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

          В подальшому сторони укладали додаткові угоди №1 від  19.012015, №2 від 12.02.2015, №3 від 10.03.2015, №4 від 23.04.2015, №5 від 14.05.2015, №6 від 08.06.2015, №7 від 29.07.2015, №7/2 від 30.07.2015,  №8 від 20.10. 2015, №9 від 22.10.2015, №10 від 02.11.2015, №11 від 25.11.2015 до  договору  № 1035/15-БО-15  від 25.11.2014, якими вносили зміни до умов договору, зокрема, щодо ціни газу, порядку зарахування коштів , банківських реквізитів продавця тощо  (а.с.23-35).

          На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 3  395  326,02грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 602  871,46грн; від 28.02.2015 на суму 512  525,89 грн; від 31.03.2015 на суму 671  903,51 грн; від 31.04.2015 на суму 168  676,22грн; від 31.10.2015 на суму 345  277,07грн, від 30.11.2015 на суму 488  250,27 грн; від 31.12.2014 на суму 605  821,60 грн (а.с.36-42).
          Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками  сторін договору.

          Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював оплату газу з порушенням  строків, встановлених п. 6.1 договору. Так, відповідач провів остаточний розрахунок за газ, отриманий у січні 2015року, - 27.02.2015;  отриманий у лютому 2015року- 01.04.2015;   отриманий у березні 2015року - 29.04.2015;  отриманий у  квітні 2015року-27.05.2015. Отриманий газ у жовтні - грудні 2015 року  відповідач оплатив  з дотриманням строків.
          Станом на  06.01.2016  відповідач оплатив весь обсяг газу, поставлений у 2015 році (а.с. 44).
          Згідно з розрахунками позивача за прострочення оплати газу(до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу), поставленого у січні-квітні 2015 року, позивачем заявлена до стягнення пеня в сумі 19  255,51грн на  підставі п. 7.2 договору   та 3% річних в сумі 1  046,15 грн на підставі ч.2  ст. 625 ЦК України.
          Нарахування проведені  за кожен місяць окремо, починаючи з 15-го числа наступного за місяцем поставки газу, пеня нарахована в межах 6-місячного строку, визначеного ч. 6  ст. 232 ГК України.
          Дослідивши обставини справи, доводи скаржника, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
          Згідно з  ст. 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Частиною 1  статті 692 ЦК України  визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
          Відповідно до ч. 1  ст. 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15   від 25.11.2014 позивач поставив відповідачу в період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 3  395  326,02грн грн. 
          За умовами договору (п.6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 14-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за газ, поставлений у січні-квітні  2015року були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків. За  поставлений у жовтні-грудні 2015 року газ розрахунки проведені своєчасно. Станом на 06.01.2016 відповідач  оплатив весь обсяг  газу, поставлений у 2015році.
          В силу  ст. 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Згідно з ч. 2  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
          Правові наслідки порушення зобов`язання, визначені  ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
          Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання  сплату, зокрема,  3% річних  від простроченої суми за весь період прострочення, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
     За порушення  відповідачем встановлених договором строків  оплати газу,  поставленого у січні-квітні 2015року, позивач заявив до стягнення пеню на підставі п. 7.2 договору в сумі  19  255,51грн   та 3% річних в сумі 1  046,15 грн на підставі ч.2  ст. 625 ЦК України. 
          Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, 30.11.2016 набув чинності  Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
          Відповідно до приписів  ст. 1 Закону  №1730-VIII  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. 
       Згідно зі  ст. 2 Закону №1730-VIII  дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
          Частина 3  статті 7 Закону №1730-VIII  регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Названою нормою встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
          Частина 3  статті 7 Закону №1730-VIII  є нормою прямої дії,  застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
          Така правова позиція викладена у ряді  постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах  від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 17.04.2018 у справі №904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №920/1060/16, від 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 30.05.2018 у справі №904/10733/16, від 20.06.2018 у справі №916/3055/16, від 06.07.2018 у справі №918/882/15, від 23.07.2018 у справі №904/10294/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18 та враховується апеляційним судом  відповідно до ч.4  ст. 236 ГПК України.
          Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що  за договором № 1035/15-БО-15  позивач поставляв природний газ, який  використовується  відповідачем  для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями( п.1.2 договору), станом  на 06.01.2016 відповідач оплатив  весь обсяг, поставлений йому позивачем у 2015 році, тобто станом на день  набрання чинності  Законом N 1730-VIII відповідач не мав заборгованості за газ, поставлений йому у 2015 році. 
          Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності  Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня) та 3% річних підлягали списанню.
          Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що скаржник вирвав з контексту цієї  постанови декілька абзаців та хибно розтлумачив їх, оскільки в цій постанові міститься висновок про те, що частиною 3  статті 7 Закону№1730-VIII не ставиться в залежність право не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.
          Тобто правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, на яку посилається скаржник, жодним чином не підтверджує доводів скаржника, навпаки спростовує його доводи. 
          З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника,  погоджується з висновками суду першої інстанції  про відсутність підстав для задоволення позову та вважає рішення суду про відмову у задоволенні позову законним і обґрунтованим.
          Згідно з  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених  ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом також не встановлено.
          Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу  без задоволення.
          Відповідно до    ст. 129 ГПК України    судовий збір, сплачений скаржником    при поданні апеляційної скарги,    покладається на скаржника.
          Керуючись ст.ст.  86,  129,236,  269,  270,  275,  276,  281,  282,  284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської  області від 16.12.2019 у справі №909/1079/19 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України не підлягає оскарженню у касаційному порядку, крім випадків, встановлених даною нормою.
4.  Справу повернути до місцевого господарського суду.
Головуючий суддя                                                            М.І. Хабіб
                                                                                                    
Суддя                                                                      О.П. Дубник
Суддя                                                                          О.В. Зварич