ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6757/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 березня 2020 року                                                                                        м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
головуючого - судді  Парінова А.Б., 
суддів:                        Беспалова О.О.,
                                            Кузьменка В.В.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожко Ігоря Васильовича, Броварської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
          До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міського голови Броварської міської ради Сапожко Ігоря Васильовича (далі - відповідач 1), Броварської міської ради (далі - відповідач 2), в якому просив суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):
- визнати протиправними (дії) бездіяльність відповідача 1 щодо відмови в наданні запитуваної інформації на його заяву від 31.10.2018 та надання недостовірної інформації, про відсутність технічної можливості надати копії відеозаписів;
- зобов`язати відповідача 1 надати до суду та для позивача всі відеозаписи особистих прийомів міським головою м. Бровари та інших керівників Броварської міської ради за 2018 рік, за участю позивача та стосовно розгляду його звернень;
- зобов`язати відповідача 1 надати до суду та для позивача всі відеозаписи сесій міської ради з 15 серпня 2017 року, стосовно розгляду заяв позивача на сесіях Броварської міської ради та погоджувальних рад Броварської міської ради;
- зобов`язати відповідача 1 надати до суду та для позивача всі відеозаписи засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду заяв позивача з 01.05.2017 року;
- зобов`язати відповідача 1 надати до суду та для позивача всі відеозаписи сесій міської ради та засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження на сесії міської ради ОСОБА_2 стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:01:057:0056;
- визнати протиправними (дії) бездіяльність відповідача 2 щодо відмови в наданні запитуваної інформації на його заяву від 31 жовтня 2018 року та надання недостовірної інформації про відсутність технічної можливості надати копії відеозаписів;
- зобов`язати відповідача 2 надати до суду та для позивача, всі відеозаписи особистих прийомів міським головою м. Бровари та інших керівників Броварської міської ради, за 2018 рік, за участю позивача та стосовно розгляду його звернень, всі відеозаписи сесій міської ради з 15.08.2017 року, стосовно розгляду заяв позивача на сесіях Броварської міської ради та погоджувальних рад Броварської міської ради, всі відеозаписи засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду заяв позивача з 01.05.2017 року, всі відеозаписи сесій міської ради та засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження на сесії міської ради стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:01:057:0056;
- зобов`язати Броварську міську раду, відшкодувати йому матеріальні збитки в розмірі 10 000 грн. та стягнути з співвідповідача кошти в сумі 10 000 грн.;
- зобов`язати Броварську міську раду, відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та стягнути з співвідповідача кошти в сумі 10 000 грн.; 
- зобов`язати відповідачів надати звіт про виконання рішення суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними (дії) бездіяльність Броварської міської ради Київської області за відмову в наданні запитувальної інформації ОСОБА_1 на запит від 31 жовтня 2018 року. Зобов`язано Броварську міську раду Київської області  повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 31 жовтня 2018 року та надати ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь, з урахуванням всіх висновків суду. Стягнуто з Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. В задоволенні іншої частини позовної заяви - відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Представником відповідачів було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що доводи та міркування наведені позивачем в апеляційній скарзі не спростовують обставин встановлених під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також законних та обґрунтованих висновків суду, покладених в основу оскаржуваного рішення суду. Вказує, що апеляційна скарга не містить конкретних до доводів щодо неправильного чи неповного дослідження судом доказів і встановлення обставин справи та (або) застосування норм права. Зазначені в апеляційній скарзі обставини, на переконання представника відповідачів, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм права, є неконкретними та недоречними.
За наведених обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду залишити без змін.
           10 березня 2020 року до суду надійшла заява позивача в якій позивач третій раз просить розглядати його скаргу за правилами загального позовного провадження та забезпечити його право на розгляд апеляційної за його присутності.
          Розглянувши вказане клопотання апелянта, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів КАС України, а саме п. 4 ч. 9 ст. 171   питання про те за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа суддя вирішує після одержання позовної заяви. У свою чергу, зі змісту ухвали про відкриття провадження в даній справі від 26 квітня 2019 року вбачається, що суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За наведених обставин, проаналізувавши матеріали апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 12 КАС України, колегією суддів встановлено, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотань про апеляційний розгляд даної справи за його участю.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Броварської міської ради з запитом на інформацію від, відповідно до змісту якого просив надати йому наступну інформацію:
1) всі відеозаписи особистих прийомів міським головою м. Бровари та інших керівників Броварської міської ради, за 2018 рік, за його участю та стосовно розгляду його звернень;
2) всі відеозаписи сесій міської ради з 15.08.2017 року, стосовно розгляду його заяв на сесіях Броварської міської ради та погоджувальних рад Броварської міської ради; 
3) всі відеозаписи засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду його заяв з 01.05.2017; 
4) всі відеозаписи сесій міської ради та засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження на сесії міської ради ОСОБА_2 стосовно земельної ділянки за адресом АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:01:057:0056.
Також, в запиті позивач просив надати вказану інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" в термін до п`яти робочих днів. 
Даний запит був зареєстрований в Броварській міській раді Київської області за                вх. № 9-5-Л-2899 від 31.10.2018.
У відповідь на вказаний запит Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області листом від 07 листопада 2018 вих. № 9-7-3676 за підписом міського голови Сапожко І.В. повідомив позивача  про те, що для надання йому запитуваних відеозаписів в Броварській міській раді Київської області відсутні технічні можливості та разом з цим, запропоновано ознайомитися з наявними в міській раді відеоматеріалами в приміщенні виконавчого комітету у відділі технічної підтримки та програмного забезпечення служби забезпечення діяльності Броварської міської ради Київської області".
Не погодившись з вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даним позовом. При цьому, вимоги позовної заяви позивач, обґрунтовує, зокрема тим, що Броварська міська рада має технічну можливість надати запитувані ним копії відеозаписів та вказує про те, що копію відеозапису було надано відповідачем до суду під час розгляду адміністративної справи 320/1080/19.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання відповідної інформації, проте відповідачем не було належним чином відреаговано на інформаційний запит позивача. Жодної відповіді по суті постановлених у запиті питань відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними (дії) бездіяльність Броварської міської ради Київської області за відмову в наданні запитувальної інформації позивачу на запит від 31.10.2018 підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправними (дії) бездіяльність Броварської міської ради Київської області за надання недостовірної інформації про відсутність технічної можливості надати копії відеозаписів, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження даного факту. 
Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини протиправної бездіяльності відповідача, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Броварську міську раду Київської області повторно розглянути запит позивача від 31.10.2018 з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
Щодо позовних вимог до міського голови Броварської міської ради Сапожного І.В. суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги є не обгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки розпорядником інформації відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є орган місцевого самоврядування - Броварська міська рада Київської області.
З огляду на те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому матеріальної шкоди діями та бездіяльністю відповідача та не було доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків і протиправним діянням заподіювача суд дійшов висновку що позовні вимоги про зобов`язання відповідачів відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають.
Враховуючи обставини справи, характер та обсяг душевних страждань позивача, стан його здоров`я, суд першої інстанції вирішив частково задовольнити вимоги позивача про зобов`язання відповідачів відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та зазначив, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 2000,00 грн. 
Оскільки судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не були встановлені суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про встановлення судового контролю.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.
Як правильно було зазначено судом першої інстанції, Конституція України, як Основний закон держави гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40).
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939- VI).
Статтею 1 вказаного Закону надано визначення публічної інформації, згідно якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до приписів статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Тобто, положення вказаного закону регулюють правовідносини з приводу забезпечення отримання інформації громадянами або іншими особами, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань, така інформація є (має бути) загальнодоступною та не стосується конкретно визначених осіб.
Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до змісту якої право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на таких принципах, зокрема:
1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;
2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (стаття 4 вказаного Закону).
Положеннями ст. 5 вказаного Закону регламентовано, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з приписами ст.10 цього Закону публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Відповідно до статті 12 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Статтею 13 Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з приписами ч. 4 наведеної норми, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Положеннями ст. 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (стаття 20 Закону № 2939-VI).
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача у порядку, визначеному Законом наділено правом на отримання публічної інформації, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто в даному випадку, позивач є запитувачем інформації.
Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нормами зазначеного Закону розпорядника інформації зобов`язано не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, але і надавати таку інформацію за запитами.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:
1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;
2) дату відмови;
3) мотивовану підставу відмови;
4) порядок оскарження відмови;
5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відмова відповідача - Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, що викладена у листі від 07 листопада 2018 вих. № 9-7-3676 за підписом міського голови Сапожко І.В. у наданні інформації, а саме відеозаписів про які вказує позивач у запиті на інформацію від 31.10.2018 вх. № 9-5-Л-2899 обґрунтована виключно тим, що в Броварській міській раді Київської області відсутні технічні можливості для їх надання. Разом з цим, позивачу було запропоновано ознайомитись з вказаною інформацією в приміщенні виконавчого комітету у відділі технічної підтримки та програмного забезпечення діяльності служби забезпечення діяльності Броварської міської ради.
При цьому, зі змісту вказаної відповіді на запит позивача вбачається, що відповідачем 2 не заперечується те, що він є розпорядником наведеної позивачем у запиті інформації та володіє нею. Відмова відповідача 2 у наданні позивачу запитуваних відеозаписів обґрунтована виключно тим, що в Броварській міській раді Київської області відсутні технічні можливості для їх надання.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказана відповідачем підстава для відмови у наданні позивачу запитуваної інформації не відповідає положенням ст. 22 Закону № 2939 -VI, а отже є протиправною.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що жодних доказів на підтвердження відсутності в Броварській міській раді технічних можливостей відповідачем надано не було, у той час як позивачем було надано до суду докази, що відповідач має відповідні технічні можливості, оскільки відповідний відеозапис було пред`явлено відповідачем 2 до суду під час розгляду адміністративної справи 320/1080/19.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем - 2 не було надано позивачу інформації (відеозаписів) про якій останнім вказувалось у запиті інформацію від 31.10.2018 вх. № 9-5-Л-2899 за відсутності законних на те підстав, тобто було допущено протиправну бездіяльність.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови Броварської міської ради Київської області в наданні позивачу запитуваної у запиті від 31.10.2018 інформації є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 2 та 5 КАС України захист прав, свобод та інтересів особи має бути ефективним.
При цьому, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, за наведених обставин та враховуючи, що відповідачем 2 було протиправно відмовлено у наданні запитуваної ним інформації у вигляді відеозаписів, а також те, що позивач має право на їх отримання, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним захистом прав позивача буде саме зобов`язання Броварської міської ради Київської області надати позивачу всі відеозаписи особистих прийомів міським головою м. Бровари та інших керівників Броварської міської ради за 2018 рік за участю позивача та стосовно розгляду його звернень; всі відеозаписи сесій міської ради з 15.08.2017 стосовно розгляду заяв позивача на сесіях Броварської міської ради та погоджувальних рад Броварської міської ради; всі відеозаписи засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду заяв позивача з 01.05.2017; всі відеозаписи сесій міської ради та засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження на сесії міської ради стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 3210600000:01:057:0056.
Щодо позовних вимог до відповідача-1, то колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
В той же час, як правильно було зазначено судом першої інстанції, позивачем не наведено належними та допустимими доказами дійсного (фактичного) порушення відповідачем - 1 його законних прав, свобод чи інтересів. 
Крім того, суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідач-1 у спірних правовідносинах безпосередньо не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склались між сторонами не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій однією стороною стосовно іншої, оскільки позивач звертався до Броварської міської ради Київської області та відповідь на його звернення було надано саме вказаним суб`єктом владних повноважень. 
Судом першої інстанції було правильно зазначено, що відповідь ОСОБА_1 щодо надання публічної інформації, підписана Броварським міським головою Сапожком І.В. як посадовою особою органу місцевого самоврядування. А розпорядником публічної інформації є Броварська міська рада Київської області як орган місцевого самоврядування. При цьому, колегія суддів також зауважує, що відповідач - 1 в даному випадку згідно з приписами п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР є лише особою, яка наділена обов`язком (повноваженнями) підписувати рішення ради та її виконавчого комітету.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача заявлених до Міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожко Ігоря Васильовича.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Броварську міську раду відшкодувати йому матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн. та стягнути їх з відповідача 2, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
З огляду на наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому матеріальної шкоди діями та бездіяльністю вказаного відповідача та відповідно не доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків і протиправним діянням заподіювача належними, достатніми та допустимими доказами, а тому вказані вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача саме 10000,00 грн. завданої йому моральної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не обґрунтовано належним чином саме вказаного розміру завданої йому моральної шкоди.
При цьому, оскільки рішення суду в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржується, то колегія суддів не надає правової оцінки вказаній частині рішення, а саме наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення клопотання позивача та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Водночас, позивачем не наведено суду жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Відповідних обставин не було також встановлено і судом під час апеляційного розгляду даної справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягають.
Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору на користь Державного бюджетна України, а також стягнення судових витрат на користь позивача за складання позовної заяви та апеляційної скарги, на підготовку справи до розгляду, а також витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 50  000,00 грн., колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, колегія суддів зазначає, що приписами КАС України, а також будь-якого іншого нормативно-правового акту не передбачено можливості стягнення судових витрат по сплаті судового збору на користь Державного бюджету у разі часткового задоволення позовних вимог у випадку, якщо особа, на користь якої було частково задоволено судове рішення звільнена від сплати судового збору.
Також, судова колегія зазначає, що нормами КАС України, а саме статтями 132, 134, 135, 137 та 138 визначено перелік витрат, що підлягають відшкодуванню особі на користь якої ухвалено рішення з іншої сторони.  Крім того, відповідно до змісту наведених норм законодавства, а також ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, оскільки позивачем з дотриманням вказаних норм жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом даної справи до суду не надано, відповідне клопотання позивача задоволенню не підлягає.
Щодо інших доводів апелянта, то вони колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки жодним чином не впливають на суть прийнятого рішення.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального права, що є підставою для його скасування в частині та прийняття у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Броварську міську раду надати ОСОБА_1 всю інформацію (відеозаписи) зазначені ним у запиті на інформацію від 31 жовтня 2018 року вх. № 9-5-Л-2899 скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Зобов`язати Броварську міську раду надати ОСОБА_1 всю інформацію зазначені ним у запиті на інформацію від 31 жовтня 2018 року вх. № 9-5-Л-2899, а саме відеозаписи: особистих прийомів міським головою м. Бровари та інших керівників Броварської міської ради за 2018 рік за участю ОСОБА_1 та стосовно розгляду його звернень; сесій міської ради з 15 серпня 2017 року стосовно розгляду заяв ОСОБА_1 на сесіях Броварської міської ради та погоджувальних рад Броварської міської ради; засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду заяв ОСОБА_1 з 01 травня 2017 року; сесій міської ради та засідань земельної комісії Броварської міської ради стосовно розгляду питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження на сесії міської ради ОСОБА_2 стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:01:057:0056.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.В. Кузьменко