ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №2-117/04 
Номер провадження 22-ц/816/943/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
учасники справи: 
скаржник – ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),
боржник - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково – виробниче об`єднання»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року в складі судді Катрич О.М., ухваленої в м. Суми, 
                                                          в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із скаргою у грудні 2019 року, заявник просив суд скасувати постанову державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Кошеленко В.В. від 28.08.2018 року про закриття виконавчого провадження № 56392495.
Свою скаргу мотивує тим, що постановою державного виконавця від 19.06.2017 року було відкрито виконавче провадження № 56392495 по примусовому виконанню рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.10.2004 року по справі № 1-117/2004, яким зобов`язано ВАТ «СМНПО ім. Фрунзе» виконати умови договору, укладеного з ОСОБА_1 28.09.1992 року шляхом забезпечення останнього та членів його сім`ї 3-х кімнатною квартирою в будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що рішення суду виконане не було. В зв`язку з неможливістю виконати рішення без участі боржника державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а виконавче провадження закінчено 28.08.2018 року на підставі п. 11ст. 39, ст. 40 Закону України про виконавче провадження. Вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки державним виконавцем не було вжито усіх можливих заходів до виконання рішення суду. 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року скаргу задоволено.
Скасовано постанову державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Кошеленко Вікторії Володимирівни від 28.08.2018 р. про закінчення виконавчого провадження № 56392495.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи, застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а скаргу залишити без розгляду.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після відкриття провадження по справі, державним виконавцем неодноразово направлялися боржнику вимоги про виконання рішення суду, відповідь на вимоги від боржника не надходила. 17.07.2018 та 27.07.2018 року державним виконавцем було накладено штрафи на боржника в розмірі 5100 грн. 00 коп. та 10200 грн. 00 коп., а 30.07.2018 направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. 28.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії у визначений законом спосіб. Зазначає, що скаржником пропущено встановлений законом 10 денний строк для оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
Від скаржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що сам факт закриття виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду з формальних підстав порушує саме інтереси стягувача. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Представник  скаржника в судовому засіданні підтримав оскаржену ухвалу місцевого суду і просив у задоволені апеляційної скарги відмовити.
Представник Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до суду не прибув, подав вдруге клопотання про відкладення розгляду справи з підстав встановлення карантину.
Також від Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково – виробниче об`єднання»  надійшло клопотання про відкладення судового розгляду і призначення на іншу дату після закінчення карантину.
Згідно рекомендованих повідомлень обидва представника були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду завчасно.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З прийняттям 30.03.2020 року Закону України № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)», який набрав чинності з 02.04.2020р., процесуальні строки передбачені у перелічених в законі статтях та інші процесуальні строки, пов`язані із  забезпеченням  процесуальних прав  сторони у справі продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.  Відповідно до діючої частини 1 ст. 212 ЦПК України та нової частини 4, якою доповнено вказану статтю цього Кодексу, окрім права учасника справи брати участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, під час карантину учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні  в режимі відеоконференції поза межами  приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Даним законом приписи ст. 372 ЦПК не змінювалися.
Оскільки клопотання вказаних представників щодо чергового відкладення розгляду справи з підстав введення карантину, не підтверджено їхньою не спроможністю використати своє право участі в судовому засіданні апеляційного суду у спосіб передбачений частинами 1,4 ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути справи за їх відсутності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Ухвалюючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що винесена державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки державним виконавцем не вжито достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу, виданого 02.06.2017 року Ковпаківським районним судом м. Суми. Також суд дійшов висновку, що скаржником не було пропущено встановлений законом 10 денний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні в Ковпаківському відділі державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 02.06.2017 року № 2-117/04 виданого Ковпаківським районним судом м. Суми. Відповідно до вказаного виконавчого листа ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» зобов`язано виконати умови договору від 28.09.1992 укладеного Сумським МНВО ім. Фрунзе, ТОВ «Домобудівник» та ОСОБА_1 , а також виконати умови колективних договорів за 1995 – 2000 р.р., забезпечивши ОСОБА_1 та членів його сім`ї трьохкімнатною квартирою, згідно вимог житлового законодавства, в буд. АДРЕСА_1 . 
26.12.2019 року представник  стягувача – адвокат Турченко Сергій Петрович звернувся до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із запитом про надання інформації стосовно стану виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-117/04, виданого Ковпаківського районного суду м. Суми та запропонував надати копії відповідних документів. (а.с. 4).
На вказаний запит його було повідомлено про те, що вказане виконавче провадження було відкрито 14.05.2018 року. Також повідомлено, що 17.05.2018 року державним виконавцем направлено вимогу на адресу боржника, в якій зобов`язано останнього повідомити про стан виконання рішення суду. Аналогічну вимогу також було направлено 18.06.2018 року, проте відповіді на них отримано не було. З огляду на викладене, державний виконавець виніс дві постанови про накладення штрафу на боржника та направив до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, після чого ним була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2019 року. (а.с. 6-7).
Постановою державного виконавця від 28.08.2018 року виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.06.2017 року № 2-117/04 виданого Ковпаківським районним судом м. Суми закінчено за п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 8). Підставою для закінчення виконавчого провадження послугувало те, що рішення суду без участі боржника виконати неможливо, а 30.07.2018 року державним виконавцем направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями статтями 48-62 Закону України «Про виконавче провадження», а порядок виконання рішень немайнового характеру - нормами статей 63-67 вказаного Закону.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
У свою чергу, пункт 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
7 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.
За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій ОСОБА_2 Іванов проти України», «Горнсбі прорти Греції»).
У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 286/1810/17 (провадження № К/9901/6867/19) а також у постанові від                   27.03.2019 року в справі №750/9782/16-а.
Також, колегія суддів зауважує, що за змістом Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 3 ст. 63, виконавець перед закриттям виконавчого провадження зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. 
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що державний виконавець обґрунтовуючи правомірність своїх дій посилається на те, що ним було витребувано як у боржника так і у стягувача всі документи, що стосуються виконання виконавчого листа № 2-116/04 виданого 24.05.2017 Ковпаківським районним судом м. Суми, зокрема колективні договори за 1995 – 2000 роки, які йому надано не було. При цьому державним виконавцем не було надано доказів щодо вчинення в подальшому будь – яких дій, спрямованих на отримання ним витребуваних документів, враховуючи надані йому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що саме зумовило неможливість виконання судового рішення і які саме додаткові заходи державного виконавця, в зв`язку з цим було вжито. Крім того, матеріали справи не містять доказів факту неможливості виконання судового рішення без участі боржника, з урахуванням відсутності запитуваних у виконавця документів, що необхідні для примусового виконання виконавчого листа.
На підставі аналізу вказаних норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі 02 червня 2017 року Ковпаківським районним судом м. Суми виконавчого листа № 2-117/04, рішення суду залишається і досі невиконаним, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є передчасною.
Разом з тим, колегія суддів відкидає доводи Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) стосовно пропуску скаржником встановленого законом строку для оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилаючись на пропуск скаржником строку на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не надав до суду доказів того, коли саме скаржником було отримано оскаржувану постанову. Разом з тим, надана до суду першої інстанції копія квитанції УДППЗ «Укрпошта» не є належним доказом отримання скаржником оскаржуваної постанови, оскільки не містить відомостей щодо того, коли саме скаржником було отримано поштове відправлення, а також інформації щодо змісту самого поштового відправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно передчасності винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, враховуючи, що виконавчий лист від 02.06.2017 року № 2-117/04 виданий Ковпаківським районним судом м. Суми на даний час залишається несплаченим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно –  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) залишити без задоволення. 

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року.

Головуючий -                                                                                С.С. Ткачук

Судді:                                                                                            О.Ю. Кононенко

                                                                                                       В.І. Криворотенко