27.05.20
22-ц/812/943/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 488/2436/16-ц
Номер провадження: 22-ц/812/943/20 Суддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Моторного (транспортного) страхового бюро України
на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді - Селіщевої Л.І., в приміщенні того ж суду за скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області(надалі - Корабельний відділ ДВС ) та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и л а:

26 листопада 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі- МТСБУ) звернулося до суду зі скаргою в якій просило - визнати дії головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС Таран К.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу № 488/2436/16-ц стягувачу без прийняття до виконання від 14 листопада 2019 року неправомірними, скасувати повідомлення від 14 листопада 2019 року про повернення виконавчого документа № 488/2436/16-ц щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в розмірі 21 863,99 грн. без прийняття до виконання, зобов`язати головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС Таран К.О. прийняти до провадження та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 488/2436/16-ц, виданого 23 березня 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на відшкодування збитків у розмірі 21 863,99 грн.
В обґрунтування своєї скарги МТСБУ зазначало, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року на його користь з ОСОБА_1 були стягнуті витрати на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі - 20 485,99 грн., а також судові витрати у розмірі - 1 378 грн., а всього на загальну суму - 21 863,99 грн. 
23 березня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №488/2436/16-ц для пред`явлення до примусового виконання.
15 травня 2017 року МТСБУ з метою примусового виконання рішення суду стягувач звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа.
Однак, 08 червня 2017 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС Дамонян М.П. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі не зазначений ідентифікаційний код боржника.
11 жовтня 2019 року стягувач повторно звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа.
22 жовтня 2019 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС Гуменною Л.Г. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі не зазначений ідентифікаційний код боржника.
07 листопада 2019 року стягувач втретє звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа№488/2436/16-ц.
Однак, 14 листопада 2019 року головним державним виконавцем Корабельного відділу ДВС стягувачу було повернуто виконавчий документ шляхом направлення повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском МТСТБУ строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Посилаючись на неправомірність дій державних виконавців та незаконність повідомлень про повернення виконавчого документу, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено у зв`язку з повторим пред`явленням до виконання, МТСБУ просило суд про задоволення скарги. 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2020 року у задоволенні скарги МТСБУ відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець правомірно повернув стягувачу виконавчий лист, оскільки трирічний строк пред`явленням виконавчого листа до виконання після набрання рішенням суду законної сили 15 жовтня 2016 року сплив 15 жовтня 2019 року, а стягувач МТСБУ не звертався до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права просило оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання, а тому строк не пропущено, оскільки переривався, пред`явленням його до виконання. 
У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Корабельного відділу ДВС Таран К.О. просив у задоволенні скарги МТСБУ відмовити.
Стягувач та Боржник - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явились, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).
Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам Закону не відповідає.
В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року на його користь з ОСОБА_1 були стягнуті витрати на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі - 20 485,99 грн., а також судові витрати у розмірі - 1 378 грн., а всього на загальну суму - 21 863,99 грн. 
23 березня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №488/2436/16-ц для пред`явлення до примусового виконання (а.с.5).
15 травня 2017 року МТСБУ з метою примусового виконання рішення суду стягувач звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа, однак, 08 червня 2017 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС Дамонян М.П. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі не зазначений ідентифікаційний код боржника, про що зазначено на зворотній сторінці виконавчого листа (а.с.5-6). 
11 жовтня 2019 року стягувач повторно звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа (а.с.8).
22 жовтня 2019 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС Гуменною Л.Г. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі не зазначений ідентифікаційний код боржника, про що зазначено на зворотній сторінці виконавчого листа (а.с.20).
07 листопада 2019 року стягувач втретє звернувся із заявою до Корабельного відділу ДВС про прийняття та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа№488/2436/16-ц (а.с.8).
14 листопада 2019 року головним державним виконавцем Корабельного відділу ДВС стягувачу було повернуто виконавчий документ шляхом направлення повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском МТСТБУ строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання (а.с.9).
Повертаючи вказаний вище виконавчий лист без прийняття до виконання, державний виконавець як на підставу повернення посилався на те, що стягувачем пропущено встановлений строк пред`явлення до виконання.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції погодився з пропуском строку стягувачем на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». 
Однак з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можливо.

За положеннями 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 448 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами Закону України «Про виконавче провадження», обов`язок примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили покладається, зокрема, на державних виконавців в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». 
Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.
Крім цього в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудовим спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разу відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. 
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п.2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Як встановлено судом, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року набрало законної сили 15 жовтня 2016 року.
23 березня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення шкоди та судових витрат із зазначенням строком пред`явлення до виконання три роки до 16 жовтня 2019 року.
Вперше МТСБУ звернулося до Корабельного ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 15 травня 2017 року, який було повернуто 08 червня 2017 року, вдруге 11 жовтня 2019 року повернуто 22 жовтня 2019 року та втретє 07 листопада 2019 року.
За положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. 
Виходячи з тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем повідомлення від 22 жовтня 2019 року про повернення виконавчого документа). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, повідомлення від 22 жовтня 2019 року про повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, після повернення стягувачу виконавчого листа 22 жовтня 2019 року строк для пред`явлення починається заново.
Отже, МТСБУ повторно втретє звернувся до Корабельного відділу ДВС 07 листопада 2019 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого для пред`явлення виконавчих документів для виконання. 
За таких обставин, державний виконавець Корабельного відділу ДВС всупереч вказаним вимогам Закону виніс повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття для виконання, посилаючись на пропущення стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що свідчить про незаконність цього повідомлення.
На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про пропуск строку пред`явлення до виконання стягувачем МТСБУ виконавчого листа та у зв`язку з чим про правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого листа шляхом винесення відповідного повідомлення.
У роз`ясненнях, що містяться в п.18 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посаду державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.
При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
За таких обставин, ухвала суду на підставі п.п.1,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги шляхом визнання дій головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС Таран К.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу №488/2436/16-ц стягувачу без прийняття до виконання від 14 листопада 2019 року неправомірними, скасування повідомлення головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС Таран К.О. від 14 листопада 2019 року про повернення виконавчого документу №488/2436/16-ц стягувачу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на відшкодування збитків у розмірі 21 863,99 грн. із зобов`язанням головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС Таран К.О. вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа №488/2436/16-ц, виданого 23 березня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП - 20 485,99 грн. та судові витрати у розмірі - 1378 грн., а всього на загальну суму 21 863,99 грн. та відкриття виконавчого провадження у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргуМоторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській областіта зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати дії головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Таран К.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу №488/2436/16-ц стягувачу без прийняття до виконання від 14 листопада 2019 року неправомірними. 
Скасувати повідомлення головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Таран К.О. від 14 листопада 2019 року про повернення виконавчого документу №488/2436/16-ц стягувачу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на відшкодування збитків у розмірі 21 863,99 грн. 
Зобов`язати головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Таран К.О. вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа №488/2436/16-ц, виданого 23 березня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП - 20 485,99 грн. та судові витрати у розмірі - 1378 грн., а всього на загальну суму 21 863,99 грн. та відкриття виконавчого провадження у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.