ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/3748/19 пров. № А/857/3047/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.
за участю секретаря судового засідання                      Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, прийняте суддею Недашківською К.М. в порядку письмового провадження в м.Рівне у справі № 460/3748/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецької  селищної  ради  Рівненської області про визнання дій протиправними, -

                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області, в якому просить визнати пропозицію (як дію) селищного голови О. Осмоловича Володимирецької селищної ради, яка викладена в листі №02-23/1976 від 27.11.2019 звернутися ОСОБА_1 02.12.2019 о 8.00 год. до Володимирецької селищної ради для отримання ордеру на вселення у сумнівне, зайняте та непридатне для проживання приміщення у значно меншій площі від потреб сім`ї, яке розташоване поза межами АДРЕСА_1 , дискримінаційно - дискредитаційною провокацією, незаконною і протиправною та скасувати її; визнати рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07 листопада 2019 року «Про забезпечення житлом ОСОБА_1 » поза межами селища Володимирець за адресою : АДРЕСА_1 району без правовстановлюючих документів дискримінаційно - дискредитаційним рішенням та зупинити його дію і зобов`язати відповідача відмінити його; зобов`язати Володимирецьку селищну раду в особі селищного голови Осмоловича Олександра Григоровича та інших посадових і службових осіб Володимирецької селищної ради утриматись від видачі ордеру на вселення сім`ї ОСОБА_1 в приміщення поза межами АДРЕСА_1; стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди (збитків) в національній валюті (гривні) суму еквівалентну 45000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що на час подачі позову становить 1080000 грн., за дискримінаційно-дискредитаційну провокацію щодо отримання ордеру на вселення у сумнівне, незаконне, протиправне та зайняте житло поза межами селища Володимирець, що по суті є продовженням дискримінації позивача та дискредитації, бездіяльності і саботажу відповідачем виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011, що призвело до надмірно тривалого зволікання (волокити) і невиконання в цілому рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду з урахуванням стягнення вищевказаної суми коштів на відшкодування шкоди згідно попереднього пункту позовних вимог, мінімально у розмірі 500 000 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що відповідач не виконує з 03.05.2019 ухвалу Вищого адміністративного суду від 16.11.2011. Внаслідок цього, позивач та його сім`я не забезпечені житлом, на яке мають законне право. 28 листопада 2019 року через поштовий зв`язок позивач отримав від відповідача лист-пропозицію №02-23/1976 від 27.11.2019 звернутися ОСОБА_1 02.12.2019 до Володимирецької селищної ради для отримання ордеру на вселення у житлове приміщення. Позивач вважає таку дію відповідача протиправною, оскільки дане приміщення непридатне для проживання. Дана дія підкреслює злісне невиконання відповідачем ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011 та рішення ЄСПЛ від 06.06.2013.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019 "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 " поза межами селища АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів дискримінаційно - дискредитаційним рішенням та зупинення його дії і зобов`язання відповідача відмінити його; зобов`язання Володимирецької селищної ради в особі селищного голови Осмоловича О.Г. та інших посадових і службових осіб Володимирецької селищної ради утриматись від видачі ордеру на вселення сім`ї ОСОБА_1 в приміщення поза межами АДРЕСА_1 ; стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди (збитків) в національній валюті (гривні) суму еквівалентну 45000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що на час подачі позову становить 1080000 грн., за дискримінаційно - дискредитаційну провокацію щодо отримання ордеру на вселення у сумнівне, незаконне, протиправне та зайняте житло поза межами селища Володимирець, що по суті є продовженням дискримінації позивача та дискредитації, бездіяльності і саботажу відповідачем виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011, що призвело до надмірно тривалого зволікання (волокіти) і невиконання в цілому рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013; стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди з урахуванням стягнення вищевказаної суми коштів на відшкодування шкоди згідно пункту № 4 позовних вимог, мінімально у розмірі 5000 000 грн. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав того, що рішення суду першої інстанції є надумано - формалістичним, безпідставним і незаконним, таким що не відповідає завданням адміністративного судочинства (cт. 2 КАС), cт. 242 КАС України, cт. cт. 6, 13 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, практиці ЄСПЛ та є неправосудним актом в супереч cт. cт. 124, 129-1 Конституції України з явними ознаками кругової поруки і надмірної лояльності до відповідача та застосування нейтрально-правових критеріїв оцінки перебігу подій, що в кінцевому результаті говорить про мою подальшу дискримінацію, дискредитацію та зволікання у судовому захисті прав та інтересів людини (сім`ї ОСОБА_1 ) надмірно тривалий час.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою позов задоволити.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивач, 02 червня 2020 року на електронну пошту суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Апеляційну скаргу та позовну заяву підтримує.
Володимирецька селищна рада надіслала клопотання про відкладення розгляду справу, у зв`язку з карантином.
За результатами розгляду вказаного клопотання відповідача, колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки поверхневі та загальні покликання на запровадження карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Оскільки в судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов`язалась надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008, у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов`язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_1 житлом, відповідно до вказаної мирової угоди (рішення Володимирецького районного суду від 05.06.2007), з метою захисту Конституційного права позивача на житло, судом було змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду від 05.06.2007 та стягнуто з Володимирецької селищної ради в користь позивача кошти в сумі 164 004,00 грн. для придбання житла.
Вказана ухвала Володимирецького районного суду рівненської області від 26.06.2008 була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009.
Поряд з цим, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013 постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, постановлено, що було порушення статті 13 Конвенції, постановлено що, держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, а саме за заявою 37355/0828/07/2008 зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26.06.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 викладено у новій редакції. А саме: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».
Відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 у справі №460/350/19 визнано протиправним та скасовано рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області №1557 від 24.01.2019 «Про придбання приватизованого майна» щодо виконання на конкурсній основі судових рішень в частині забезпечення ОСОБА_1 житлом; стягнуто з Володимирецької селищної ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,0 грн.; позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 150000,0 грн. та про стягнення матеріальної шкоди (збитків) в національній валюті у сумі еквівалентній 80000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що становить 2160000,0 грн. - залишено без задоволення.
07.11.2019 виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_1 », що передбачає надання ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлового приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі житлова площа - 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Пунктом 2 вказаного рішення вирішено: «Видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер на заселення в житлове приміщення, що зазначене у п. 1 цього рішення».
27 листопада 2019 року Володимирецькою селищною радою було надіслано позивачу лист №02-23/1976, в якому зазначено: «З метою виконання рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 07.11.2019 №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_1 », пропонуємо Вам 02.12.2019 о 08.00 год. звернутися до Володимирецької селищної ради (вул. Соборна, 39, смт. Володимирець, кабінет №2) для вручення ордеру на вселення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Під час одержання ордеру необхідно пред`явити паспорт або інший документ, який посвідчує особу.». Лист підписаний селищним головою О. Осмоловичем (а.с.10).
Не погоджуючись з вказаною пропозицією селищного голови, як дією і вважаючи її протиправною, дискримінаційно - дискредитаційною провокацією, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що неправомірний, на думку позивача, оскаржуваний лист, не є ані нормативно-правовим актом, ані правим актом індивідуальної дії, а тому визнання протиправними листа та дій пов`язаних з його направленням не буде мати на меті відновлення порушених прав позивача, а, відтак, позовні вимоги не можуть бути задоволеними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 фактично зобов`язано Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».
Згідно зі статтею 25 Закону Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Органи місцевого самоврядування наділені низкою повноважень у різних галузях та сферах суспільного життя, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі будівництва, житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Для реалізації цих повноважень орган місцевого самоврядування мають право ухвалювати необхідні рішення. Оскільки рішення органів місцевого самоврядування можуть порушувати права та законні інтереси як громадян, так і юридичних осіб (підприємств, установ і організацій), або ж з часом втрачати свою актуальність, то чинне законодавство й передбачає юридичні інструменти впливу на такі рішення шляхом їх зупинення, зміни та скасування.
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Усі акти, які рада має право приймати як орган місцевого самоврядування, традиційно поділяються на два види: акти нормативно-правового характеру; ненормативні акти (частина 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР)
Так, виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_1 », що передбачає надання ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлового приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі житлова площа - 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Відповідно до пункту 2 вказаного рішення вирішено: «Видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер на заселення в житлове приміщення, що зазначене у  п. 1 цього рішення.».
На виконання рішення Володимирецької селищної ради від 07.11.2019 №163, відповідно до пункту 2 якого вирішено видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер, був надісланий лист №02-23/1976 від 27.11.2019, яким висловлена пропозиція позивачу 02.12.2019 о 8.00 год. звернутися до Володимирецької селищної ради  (вул.Соборна, 39, смт. Володимирець, кабінет №2) для вручення ордеру на вселення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Форма, у якій суб`єкт владних повноважень в межах своєї компетенції приймає рішення (нормативно-правові акти чи правові акти індивідуальної дії) визначається законодавством.
Нормативно-правовий акт - це офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування. Прийняття нормативно-правових актів у вигляді листів і телеграм не допускається.
На відміну від нормативно-правового акту, правовий акт індивідуальної дії, є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим ним при здійсненні ними владних управлінських функцій стосовно конкретної особи або визначеного кола осіб.
Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.
Відтак, з вказаного слідує, що оскаржуваний лист-пропозиція не є рішенням відповідача та є лише документом, який має інформаційний характер і не породжує жодного обов`язку у суб`єктів, яким його адресовано. Крім цього, він не відповідає критерію юридичної значимості, оскільки не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення прав позивача. Такий лист не містить також ознаки акту індивідуальної дії.
Верховний Суд України у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10 зазначає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.
Оскільки оскаржуваний лист не є ані нормативно-правовим актом, ані правим актом індивідуальної дії, а тому визнання протиправним листа та його скасування не буде мати на меті відновлення порушених прав позивача.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29) 
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого    2020 року у справі №460/3748/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 05.06.20