ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/494/20 Справа № 202/5751/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Бєльченко Л. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері, – 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач є її сином, з яким вона на даний час проживає у однокімнатній квартирі загальною площею 33 кв.м. за адресою по АДРЕСА_1 . Разом з ними проживає й дружина відповідача - ОСОБА_3 . Після того, як помер її чоловік, син умовив її продати належну їй двокімнатну квартиру та придбати дві однокімнатні. Однак, продавши квартиру, син обіцянку не виконав та забрав у неї всі грошові кошти, отримані від продажу квартири. Право на квартиру, де вони проживають зараз, вона відстояла в суді. На даний час позивач змушена спати на розкладачці, там же і харчуватися та ще сплачувати свою частину вартості комунальних послуг. Вона є пенсіонеркою, розмір її пенсії становить 1706,00 грн. на місяць; позивач хворіє на склероз головного мозку, внаслідок чого постійно потерпає від головного болю та без прийому заспокійливих таблеток не може заснути. Для підтримки здоров`я їй необхідні чималі грошові кошти, яких у неї немає, оскільки вона змушена існувати на мізерну пенсію, натомість відповідач має можливість її утримувати. Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн. щомісяця.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісяця. 
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання починаючи з 18.09.2018 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є сином позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва (повторно) про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.50). 
31 серпня 1971 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , Відділом реєстрації актів виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №982, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 4).
Позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою пенсійного віку, згідно копій довідок виданих ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 14.08.2018 року, 12.03.2019 року та отримує пенсію (а.с.33, 79).
Також встановлено, що згідно копій медичної довідки від 13.09.2018 року, позивач хворіє на склероз головного мозку, гіпертонічну хворобу та потребує постійного прийому медикаментів, курсового стаціонарного та санаторно-курортного лікування (а.с. 6).
Згідно копій медичних документів відповідачу встановлено діагноз дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2-го ступеню та гоноартроз 2-го ступеню колінного суглобу (а.с.30-32, 41, 42). 
Згідно листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.11.2019 року, станом на 18.11.2019 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні інформація про трудову діяльність гр. ОСОБА_1 за період 2018 року та 2019 року; ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком (а.с.130).
Згідно письмової інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, дані про доходи ОСОБА_1 - відсутні (а.с. 126 - 128).
Згідно довідки №051390 від 11.03.2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані чотири особи: ОСОБА_7 – уповноважений власник, ОСОБА_1 – батько, ОСОБА_2 - бабуся, ОСОБА_3 – мати (а.с.81). 
Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі №494/1682/15-ц зробив висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2018 року - 1373,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1435,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1497,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії за віком ОСОБА_2 станом на грудень 2018 року становив 1705,01 грн. 
Згідно листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.11.2019 року (а.с. 130) за період з липня по листопад 2019 року позивачка отримувала пенсію в розмірі 2000,0 грн. на місяць; у відповідний період часу прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність складав 1564,0 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». Станом на час розгляду справи апеляційним судом прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність складає 1638,0 грн. на місяць, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач має щомісячний дохід у вигляді пенсії, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законом; встановивши, що і позивачка, і відповідач мають низку хронічних захворювань та потребують витрачання коштів на лікування; встановивши, що відповідач офіційних доходів не має, а твердження позивача про наявність у сина неофіційного прибутку відповідачем не визнано, позивачем відповідні докази суду не надані, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання.
Доводи ОСОБА_2 , що відповідач придбав у власність квартиру, не знайшли свого підтвердження у суді; відповідні докази не надані, клопотань про їх витребування судом не заявлено.
Крім того, позивачем не надано доказів щодо розміру її витрат на придбання медичних препаратів; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено; позов з підстав ст. 203 СК України не заявлений.
Колегія приймає до уваги доводи апелянта, що він не працює, будь-якого доходу не має взагалі, перебуває на утриманні родичів, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання матері; викладене узгоджується з наведеними вище письмовими доказами, що надані    ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення позову, яке підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  у повному обсязі. 
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою в сумі 1057,20 грн., згідно квитанції №7 від 24.07.2019 року, необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлена можливості звернутись до відповідача з іншим позовом, з інших підстав на захист своїх прав та законних інтересів.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері – відмовити. 
ОСОБА_1 компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп. згідно квитанції №7 від 24.07.2019 року. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді