Постанова
Іменем України
02 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/865/18
провадження № 51-2384км19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 ,         
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100100009300, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Ткібулі Грузії, громадянина Грузії, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця
м. Самтредії Грузії, громадянина Грузії, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ст. 75 цього Кодексу вказаних осіб звільнено від відбування призначеного їм покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у тому, що вони 04 серпня 2017 року близько 10:35, діючи за попередньою змовою між собою, шляхом зламу замка вхідних дверей, проникли до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_11 цінні речі та гроші на загальну суму 11 000 грн. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ухвала апеляційного суду всупереч вимогам ст. 419 КПК України є немотивованою, оскільки апеляційний суд не звернув належної уваги на доводи сторони обвинувачення про безпідставність застосування до  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 положення ст. 75 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити. 
Захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення – підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційний суд зазначених вимог закону в цьому провадженні належним чином не виконав. 
Згідно з матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подав заступник прокурора м. Києва. 
Як видно зі змісту апеляційної скарги прокурора, він порушував питання про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та  невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, у зв`язку з чим просив апеляційний суд постановити новий вирок.
На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначав, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України та пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", адже не в повному обсязі врахував тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Вказував прокурор і на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував даних про осіб винних. Також прокурор зазначав, що при визначенні остаточної міри покарання не було враховано думку потерпілої сторони. 
При цьому основною тезою апеляційної скарги прокурора були безпідставність та  недоцільність застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України.
Проте залишаючи цю скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції належним чином не зазначив підстав, на яких він визнав цю скаргу необґрунтованою, не спростував наведених у ній доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд апеляційної інстанції фактично проігнорував вказівки прокурора на тяжкість вчиненого злочину, який має підвищену соціальну небезпечність та направлений проти власності, на спосіб вчинення крадіжки (шляхом зламу замка вхідних дверей), що свідчить про схильність винних до протиправної поведінки та  підготовку до вчинення протиправних діянь, а також на дані про осіб винних, які характеризуються посередньо та не працюють. При цьому ОСОБА_9 під час досудового розслідування оголошувався у розшук.
Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Якщо у результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чи нових обставин, що пом`якшують їх покарання, то рішення про звільнення останніх, від відбування покарання з випробуванням з огляду на обставини та  тяжкість вчиненого злочину і дані, що характеризують їх особи, слід вважати незаконним та  необґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_3                                      ОСОБА_12