Справа  №761/1640/20                                            Головуючий в суді І інстанції - Бугіль В.В.
Провадження  №33/824/1419/2020                        Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
18 травня 2020 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , -
 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 06.01.2020 року о 04 годині 10 хвилин в м. Києві по просп. Перемоги, 9, він керував автомобілем «Субару» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року, скасувати її та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що працівниками поліції по відношенню до нього було вчинено протиправні дії, оскільки його автомобіль було зупинено без жодної причини на те. Крім того, вони ігнорували його неодноразові прохання проходити огляд і чинити будь-які дії у присутності двох свідків. Безпідставним також було застосування до нього спецзасобів - наручників та доставка його до Шевченківського відділу поліції. В протоколі про адміністративне правопорушення також містяться дописи, зокрема зазначено прізвища свідків, які нібито були присутні під час його складання. Судом першої інстанції допит свідків не проводився та не було здійснено жодних заходів щодо їх виклику. Строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції було пропущено з причини перебування його на лікарняному, про що до матеріалів апеляційної скарги долучено копії відповідних довідок.
 
Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи. Однак, як вбачається з копій довідок КНП «Макарівська центральна районна лікарня» МРР (а.с.40), він перебував на лікарняному в період з 06.02.2020 року по 19.02.2020 року, що позбавило його можливості вчасно звернутися з апеляційною скаргою. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що протокол складений з істотними порушеннями, а працівники патрульної поліції діяли всупереч закону. 
Вказані пояснення ОСОБА_1 підтвердив також в суді апеляційної інстанції.
Однак, зазначені доводи оцінюються апеляційним судом критично, адже вони повністю спростовуються матеріалами провадження.
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №255136 від 06.01.2020, ОСОБА_1 06.01.2020 року о 04 годині 10 хвилин в м. Києві по просп. Перемоги, 9, керував автомобілем «Субару» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с.1).
ОСОБА_1 факт роз`яснення прав та обов`язків підтвердив власним підписом (а.с.1).
При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2).
Як вбачається з витягу бази «Армор» (а.с.6) постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у чиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції даної статті. Вказані обставини свідчать про повторність вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що при складенні протоколу не були залучені свідки та у встановленому законом порядку не запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а також про те, що працівниками поліції було вчинено неправомірні дії по відношенню до нього, апеляційний суд вважає голослівними та такими, що в повній мірі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не заслуговують на увагу. 
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 поновити строк на оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль