У Х В А Л А  
27 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 715/2169/19
провадження № 61-4795 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Поляк Марією Володимирівною, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Старововчинецька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, про витребування майна з незаконного володіння, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -                              ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Старововчинецька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, про витребування майна з незаконного володіння.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня             2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , зокрема, ј частину житлового будинку літ. «А», сараїв літ. «Б», «Г», «Ж», «З», «И», літньої кухні літ. «В», убиральні літ. «Е», вимощення - І, огорожі № 1-3.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , належало до суспільної групи колгоспного двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і кожному члену колгоспного двору належало по ј частині цього будинку. Оскільки ОСОБА_4 у 2007 році оформив на себе право власності на належний їм як членам колгоспного двору житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та передав цей будинок в іпотеку банку, ОСОБА_1 має право витребувати від ПAT КБ «Приватбанк» належну їй ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за вказаною адресою. Крім того, ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав лише у 2018 році, коли повернулася в Україну, тому не зважаючи на те, що договір іпотеки був укладений в 2007 році, позивачем строки позовної давності не пропущені, що в сукупності стало підставою про захист права шляхом задоволення віндикаційного позову.
Додатковим рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області                 від 27 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Міцнеєм В. Ф., про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 710,70 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що при винесенні рішення від 10 грудня                      2019 року по даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу відповідно статті 141 ЦПК України судом не вирішувалось, та з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача Міцнея В. Ф .
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня               2019 року та додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції не з`ясував чи спірне майно було виділено в натурі, всупереч вимогам цивільного законодавства. 
Апеляційний суд вважав, що ідеальна частка є правом на майно, а не майном із індивідуально визначеною ознакою, а пред`явлення віндикаційного позову на витребування ідеальної частки без його поділу є неможливим.
10 березня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Поляк М. В. на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року, в якій просила скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу           ОСОБА_1 , подану адвокатом Поляк М. В., на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для надіслання на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави) із зазначенням конкретного конкретних пункту (пунктів), на який (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтовано (мотивовано) наявності цієї підстави (підстав), та надання копій уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Поляк М. В., в якій скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).
Вважає, що суд апеляційної інстанції застосовуючи положення статей 181, 183, 184, 388 ЦК України, проігнорував висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, згідно з яким частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав. Крім того, Велика Палата Верховного Суду відступила                           від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17 та Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 755/4987/17.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                                      ОСОБА_1 , подану адвокатом Поляк Марією Володимирівною, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року на підставі пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки у касаційній скарзі містяться доводи про те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду і таке застосування, на думку особи, що подала касаційну скаргу, призвело до порушення норм матеріального та процесуального права шляхом неправильного їх застосування судом.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із  Глибоцького районного суду Чернівецької області цивільну справу № 715/2169/19  за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Старововчинецька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, про витребування майна з незаконного володіння.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     С. Ю. Мартєв
                                                                                                                     Є. В. Петров