ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 квітня 2020 року           справа №200/1088/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі  № 200/1088/20-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  про визнання протиправним та скасування рішення,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.11.2019 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ;
зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням відповідача відмовлено у призначенні допомоги на дитину на підставі п. 12 постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, в зв`язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Вважає рішення відповідача протиправним та такими, що порушують вимоги чинного законодавства. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.11.2019 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_2 згідно заяви від 13 листопада 2019 року.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування всіх обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Станом на день звернення позивача із заявою, 13.11.2019 року, сплинув строк, встановлений ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 12 Порядку  призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2001 №1751. Можливість поновлення зазначеного строку законодавством не передбачена. 
Обов`язок забезпечення виховання та розвитку дитини, утримання дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків, а не на державу. 
Позивач не надала суду доказів того, що нею вживалися будь-які заходи для отримання статусу тимчасово переміщеної особи та своєчасного подання звернення у відповідні органи з приводу призначення допомоги при народженні дитини. Таким чином, неотримання позивачем усіх умов для призначення допомоги при народженні дитини відбулося виключно внаслідок її бездіяльності. 
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4-8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила сина – ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18 вересня 2019 року, виданим Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 12).
ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв`язку зі зміною місця проживання, а саме: з АДРЕСА_1 області до АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними довідками управління соціального захисту населення від 13.11.2019 року № 1426-5000229603 та № 1426-5000229619 (а.с. 30, 31). 
13 листопада 2019 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні (а.с. 27-28).
Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради прийнято рішення від 29 листопада 2019 року, яким допомогу ОСОБА_1 не призначено згідно п. 12 Порядку КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, в зв`язку з відсутністю права на допомогу (а.с. 14).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини , призводить до порушення інтересів самої дитини. 
Оцінка суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до визначення, що міститься в ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Призначення державної допомоги сім`ям з дітьми при народженні дитини передбачено п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Згідно з ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
За приписами ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
З огляду на вищенаведене, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. 
В даному випадку несвоєчасне звернення батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
При цьому, передбачене ч. 7 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.
Суд зазначає, що факт звернення позивача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини лише 13.11.2019 року  не залежав від волі позивача та зумовлений обставинами, які об`єктивно завадили їй звернутися із заявою раніше, оскільки вона змушена була змінювати місце проживання внаслідок тимчасової окупації території Донецької області, народження дитини на тимчасово окупованій території Донецької області, встановлення в судовому порядку факту народження на тимчасово окупованій території Донецької області, отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка лише 18 вересня 2019 року та отримання статусу внутрішньо переміщеної особи. 
З заявою про призначення допомоги при народженні дитини позивач звернулась до відповідача у межах 12-місячного строку з дня отримання свідоцтва про народження.
Враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, а також ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу  соціальну допомогу при народженні дитини.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 591/610/16-а та від 02 жовтня 2018 року у справі № 495/3711/17.
Враховуючи викладене та з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи. 
Згідно з п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених  п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі  № 200/1088/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі  № 200/1088/20-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 квітня 2020 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць 

Судді                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                    Л.В. Ястребова