Справа № 347/1950/19 
Провадження № 22-ц/4808/586/20 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк  М. І. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Ф ранківський апеляційний суд в складі: 
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,  
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Крилюк М.І. 18 лютого 2020 року у м. Косів Івано-Франківської області,   
                                                      в с т а н о в и в :
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 21.04.2018 року спільно однією сім`єю як чоловік та жінка проживали з відповідачем, зареєструвавши церковний шлюб. Проживали в будинку її родичів і одночасно будували житловий будинок у с. Іллінці Снятинського району. Під час спільного проживання народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. З 06.07.2019 року відповідач залишив сім`ю та перейшов проживати до своїх родичів у с. Рожнів Косівського району. Відповідач не надає  матеріальної допомоги на утримання сина, вона не працює, здійснюючи догляд за дитиною. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.1).
Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі по 2 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.10.2019 року та судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн   (а.с.14-15). 
Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.34-35).
Оскарженим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі по 1 500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору (а.с.72-74). 
Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та  невідповідності висновків суду обставинам справи. 
Апелянт зазначила, що проживає з малолітнім сином  та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тривалий час хворіє, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом «сечокам`яна хвороба». Внаслідок свого захворювання була змушена припинити грудне вигодовування, що значно збільшило витрату коштів на дитину, зокрема на харчування. Окрім цього дитині необхідні речі для життя, а саме одяг, засоби гігієни, підгузки  та інше. 
Також зазначила, що під час проживання з ОСОБА_2 спільними коштами та зусиллями закінчували будівництво та ремонт будинку, та придбали автомобіль Мерседес Віто, 2006 року випуску, що знаходиться у власності батьків відповідача. Тому є підстави вважати, що таким чином відповідач намагається приховати своє справжнє матеріальне становище з метою зменшення своєї участі в утриманні дітей. За відомою їй інформацією ОСОБА_2 хоча офіційно не працевлаштований, але займається  нелегальною підприємницькою діяльністю - здійснює торгівлю на ринку у м. Одеса.
З наведених підстав просить рішення суду змінити та стягнути аліменти по 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах місячного платежу (84-86).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для справи. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і не дотримався вимог ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Суд залишив поза увагою його матеріальне становище (на даний момент він ніде не працює і постійного доходу не має, проживає у господарстві батьків); наявність у нього, як платника аліментів інших дітей (на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ); судом не співставлений визначений розмір аліментів із розміром прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку. З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 890 грн щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.78).
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначаючи, що підстава, зазначена  у його апеляційній скарзі носить формальний характер. Відповідач неправдиво стверджує про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти, оскільки їй достовірно відомо, що він хоча офіційно не працевлаштований, але займається нелегальною підприємницькою діяльністю, а саме здійснює торгівлю на Київському ринку у м. Одеса, має стабільний прибуток та можливість сплачувати аліменти. Тому підстав для зміни розміру аліментів у бік зменшення не існує, а сума виплати аліментів співмірна із матеріальними можливостями відповідача. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а її апеляційну скаргу задовольнити.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.
За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою, а також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги і позивача, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 , а батьком - відповідач  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Косівським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 02 липня 2019 року (а.с.2).
Дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами.
Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що він не працевлаштований, а позивач ОСОБА_1 стверджує про наявність у нього доходу від трудової діяльності у місті Одеса.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідач не працевлаштований.
Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї Іллінецького Старостинського округу Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади с. Іллінці від 29.10.2019 року №178 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області в господарстві, власником якого являється його батько ОСОБА_8    (а.с.54-55).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.04.2011 року, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є  ОСОБА_2 (а.с.56).
Із довідки Снятинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 29.10.2019 року № 12.10-36/584 встановлено, що  відповідач ОСОБА_2   за виконавчим листом №347/305/18 від 11.09.2018р. (а.с.59-60), виданим Косівським районним судом, сплачує аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 грн щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.57, 58).
Із епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №6170, виданого Косівською центральною районною лікарнею, встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у лікарні з 22.08.2019 року по 30.08.2019 року із діагнозом: «сечокам`яна хвороба. Камінь н/3 лівого сечоводу» (а.с.64).
Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації від 02.01.2020 року № 07, ОСОБА_1 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1032,00 грн. Всього отримано 6192,00 грн (а.с.65).
Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень ст.ст. 180-185, 191 СК України, встановивши, що  відповідач не працевлаштований, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти, дійшов висновку, що позов   підлягає задоволенню частково, вважаючи, що розмір аліментів у 1500 грн щомісячно буде достатніми та справедливими для належного утримання дитини, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства, не порушуючи інтересів відповідача.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального права.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В силу ч. 1 ст. 3, ч.1 ст.18, ч.ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,  в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.
В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до  ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання і зазначені обставини враховуються лише при визначенні розміру аліментів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 2019 рік (на час одання позову) установлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 2020 рік (на час ухвалення оскарженого рішення) установлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.
Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»  поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів  та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
При вирішенні спору, якщо частка аліментів перевищує мінімальну прожиткову гарантію (прожитковий мінімум) слід виходити із критеріїв достатності, необхідності  розміру аліментів та потреб дитини. 
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У даному спорі також слід врахувати факт проживання дитини з позивачкою, яка зі своєї сторони не може забезпечити за свій рахунок дитині матеріальне утримання з поважної причини, а також те, що відповідач сплачує аліменти на утримання іншої малолітньої дитини, а також те, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для  розвитку і забезпечувати організацію її життя.
Таким чином,  при визначенні розміру аліментів суд правильно врахував факт перебування дитини  на утриманні позивачки, яка забезпечує дитині матеріальне утримання за рахунок державної соціальної допомоги;  вік дитини (до трьох років);  матеріальне становище відповідача (не працевлаштований та доказів про його дохід на час розгляду справи суду не надав); вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача, задовільний стан здоров`я відповідача. 
Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, хоча сплачує на утримання своєї старшої дочки аліменти у розмірі, який перевищує 50% прожиткового мінімуму, за станом здоров`я він не має обмежень щодо працевлаштування та виконання будь-яких робіт, тому суд дійшов висновку, що відповідач є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його малолітнього сина.
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні, оскільки він не представив суду доказів, які б давали підстави для визначення аліментів у мінімальному розмірі, встановленому Законом (на рівні 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини).
Визначаючи розмір аліментів, суд врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.
Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку,  колегія суддів з урахуванням встановлених обставин по справі, висновків про матеріальне  становище відповідача та дитини, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність аліментів на дитину за рахунок відповідача в розмірі 1500 грн, оскільки в цілому з урахуванням розміру щомісячної соціальної допомоги на дитину та такого розміру аліментів з відповідача для дитини забезпечуватиметься щомісячний дохід в розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на дитину.  
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки при стягненні аліментів на дитину законом не передбачено врахування таких обставин як спільні витрати чоловіка та жінки під час проживання однією сім`єю на придбання чи поліпшення майна.  Ці обставини можуть бути предметом іншого спору. В тому числі в судовому порядку, і на визначення розміру аліментів вони не впливають. 
Не має значення для вирішення цього спору і стан здоров`я позивачки, оскільки положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я лише дитини та платника аліментів, а не отримувача аліментів. 
При тому, суд зауважує, що позивач не позбавлена права ініціювати позов щодо визначення розміру на її утримання за рахунок батька дитини.
Однак, при ухваленні рішення суд допустився помилки, не вказавши у резолютивній частині рішення, з якого часу стягуються аліменти.
За змістом  частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Таким чином, суд першої інстанції у рішенні повинен був зазначити, що аліменти слід стягувати, починаючи з дня подання позову. Тобто з 03 жовтня 2019 року. 
За змістом частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування норм матеріального права, оскільки судом не зазначений час, з якого стягуються аліменти.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                                                      п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року змінити.
Доповнити резолютивну частину  рішення абзацом третім такого змісту:
«Стягнення аліментів розпочати з 03 жовтня 2019 року.»
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Судді:                                                                                                          І.О. Максюта
                                                                                                                     Л.В. Василишин
                                                                                                                     М.Д. Горейко 
Повний текст постанови  складено 23 квітня 2020 року.