Номер провадження: 22-ц/813/4740/20 
Номер справи місцевого суду: 501/2854/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України «АТ «Ощадбанк», Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України «АТ «Ощадбанк» на користь позивачів в солідарному порядку майнової шкоди в розмірі 3000,00 грн. та 10000,00 грн. моральної шкоди,
                                        встановив:
       
20 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення переданих банку коштів та моральної шкоди, у зв`язку з наданням неналежних послуг банком, згідно якого просили суд стягнути на їхню користь в солідарному порядку з відповідачів майнову шкоду в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 20.06.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ними (позивачами) був укладений договір оренди №15-06/К1/2019 нежитлового приміщення.
Розділом 4 договору передбачено, що орендна плата за місяць складає 3000 грн. без ПДВ. Сума орендної плати сплачується Орендарями в безготівкову порядку на поточний рахунок Орендодавця до 15 числа поточного місяця за наданими рахунками.
21.06.2019 року відповідно до квитанції №259 вони (позивачі) оплатили оренду приміщення в філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 на рахунок Орендодавця НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 в сумі 3000 грн. та 30 грн. за банківські послуги.
26.06.2019 року Орендодавець повідомив позивачів, що грошові кошти на його рахунок не надходили.

В той же день позивачі звернулись до філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з проханням надати інформацію про рух коштів за оренду нежитлового приміщення.
Їм було повідомлено, що рух коштів відслідкувати неможливо, а тому необхідно подати відповідну заяву в центральний офіс АТ «Ощадбанк» в м.Киїєві, що і було зроблено в відповідному відділенні. До заяви було залучено копію паспорта ОСОБА_1 та надано номер мобільного телефону ОСОБА_1 для надання йому інформації про рух грошових коштів.
На повторне звернення позивачів, через декілька днів їм було повідомлено, що заява буде розглянута 15.07.2019 року і кошти будуть перераховані на рахунок Орендодавця. Однак до дати звернення позивачів до суду грошові кошти не були перераховані.
Позивачі стверджували, що діями відповідача, який надав їм неналежні послуги, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача» їм була спричинена майнова шкода у розмірі 3000 грн. та моральна шкода, яка полягає у тому, що вони з вини відповідача не виконали свої зобов`язання перед Орендодавцем, змушені були вислуховувати його претензії та попередження про можливе розірвання договору оренди, витрачати час на пошук коштів, що не призвело до позитивного результату, частково змінювати свої професійні та життєві плани.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачі звернулись до суду з відповідним позовом.

03.10.2019 року представник відповідача – АТ «Ощадбанк» - Герус Р.В. надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після звернення позивача ОСОБА_1 до відділення Банку, останній відповідно до заяви про видачу готівки №2156098016 від 06.09.2019 року повернув позивачу кошти у розмірі 3000 грн. та позивачами не доведено підстав завдання їм моральної шкоди (а.с. 32-34).
17.10.2019 року представник відповідача надав до суду додаткові пояснення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.50-51).
21.11.2019 року позивачі надали до суду заперечення на відзив, згідно яких просили суд задовольнити позов, посилаючись на його обґрунтованість (а.с.63-64).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року узадоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України «АТ «Ощадбанк», Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з АТ «Державний ощадний банк України «АТ «Ощадбанк» на користь позивачів в солідарному порядку майнової шкоди в розмірі 3000 грн. та 10000 грн. моральної шкоди було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року, та постановлення нового, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 102-104). 

16 березня 2020 року від АТ «Державний ощадний банк України»  надійшов відзив на апеляційну скаргу, де Банк зазначив, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважають безпідставними та не обґрунтованими (а.с. 115-117).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.06.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 04.06.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, учасники справи отримали належним чином (а.с. 131-135). 

Також слід зазначити, що зворотнє повідомлення про повторне направлення на адресу Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» вищевказаної копії ухвали суду повернулась на адресу суду 26.05.2020 року звідміткою: «відмова в отриманні» (а.с.136-137).
Крім того, колегія суддів зазначає, що справа перебувала в провадженні судді Черевка П.М., однак згідно рішення ВРП від 09.04.2020 року № 914/0/15-20 його було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку, у зв`язку з чим 24.04.2020 року Розпорядженням та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями по справі визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Драгомерецький М.М. і Громік Р.Д. (а.с. 127, 128).

Ухвалою судді Сегеди С.М. від 04.05.2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 129).
Розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.06.2020 року № 3353 та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.06.2020 року, судді Драгомерецький М.М. і Громік Р.Д. були замінені на суддів: Гірняк Л.А., Комлеву О.С. (а.с. 139-141).
Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 01.06.2020 року (а.с. 142) та відбувся 04.06.2020 року. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3000 грн., районний суд виходив із того, що Банком відповідно до заяви ОСОБА_1 про видачу готівки №2156098016 від 06.09.2019 року вже було повернуто позивачу кошти у розмірі 3000 грн.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив із того, що у даному спорі правовідносини виникли з домовленості сторін, тобто з договірних зобов`язань, тому відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 був укладений договір оренди №15-06/К1/2019 нежитлового приміщення, що підтверджується копією договору (а.с.4).
Розділом 4 договору передбачено, що орендна плата за місяць складає 3000 грн. без ПДВ. Сума орендної плати сплачується Орендарям в безготівкову порядку на поточний рахунок Орендодавця до 15 числа поточного місяця за поточний за наданими рахунками.

21.06.2019 року відповідно до копії квитанції №259 ОСОБА_1 оплатив оренду приміщення в філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0519 на рахунок Орендодавця НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 328704 в сумі 3000 грн. та 30 грн. за банківські послуги (а.с.5).
26.06.2019 року Орендодавець повідомив позивачів, що грошові кошти на його рахунок не надходили, що підтверджується копією претензії від 17.07.2019 року (а.с.6).
В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з проханням надати інформацію про рух коштів за оренду нежитлового приміщення.
Після звернення позивача ОСОБА_1 до відділення банку, Банк відповідно до заяви про видачу готівки №2156098016 від 06.09.2019 року повернув ОСОБА_1 кошти у розмірі 3000 грн. (а.с.36-39).
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивачів матеріальної шкоди у розмірі 3000 грн. слід залишити без задоволення.

Судове рішення в цій частині фактично апелянтами не оскаржується в апеляційному порядку, а оскаржується лише в частині відмови позивачам у стягненні на їх користь моральної шкоди у сумі 10 000 грн.
З цих підстав колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що в даному випадку правовідносини сторін виникли із договору надання банківських послуг, яким не передбачено, що у разі порушення зобов`язання, сторона, яка винна у порушенні зобов`язання повинна відшкодувати іншій стороні моральну шкоду.
Таким чином, спірні правовідносини виникли з домовленості сторін, тобто з договірних зобов`язань, в той час як положеннями ст.ст.23,1167 ЦК України регулюються правовідносини щодо відшкодування шкоди з недоговірних (деліктних) правовідносин.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, відповідно дост.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової/) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при йому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачів з відповідача моральної шкоди, оскільки матеріали справи не мають доказів неправомірних дій відповідача – АТ «Ощадбанк» по відношенню до позивачів, які б були підставою для відшкодування їм моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева