Справа № 408/4120/19-п 
Провадження № 33/810/90/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун О.В., за участю прокурора Сухіна Д.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Бірюкова І.Ю., з секретарем Шопіною А.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 11.02.2020 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, суддя Артемівського районного суду м. Луганська, фактично мешкає як переміщена особа у АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КпАП України закрите у порядку ст.38 КпАП України,
       
встановила:

Постановою судді Біловодського районного суду Луганської області від 11 лютого 2020 року закрите провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КпАП України, у порядку ст.38 КпАП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.06.1996 року займав посаду судді Артемівського районного суду Луганської області, на яку був призначений наказом начальника управління юстиції Луганської обласної державної адміністрації від 20.06.1996 № 49 згідно з указом Президента України від 12.06.1996 № 420/96 «Про призначення суддів». Тоді ж 20.06.1996 року ОСОБА_1 склав присягу судді, що вбачається з особистого підпису, проставленого ним в спеціально оформленому документі.

        Відповідно до постанови Верховної Ради України від 07.06.2001 № 2520-ІІІ «Про обрання суддів» наказом начальника Луганського обласного управління юстиції від 02.07.2001 № 70-З ОСОБА_1 визнано суддею Артемівського районного суду міста Луганська безстроково обраним.

        Таким чином відповідно до підпункту «г’» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є особою, яка згідно статті 50 цього Закону займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

Так, згідно частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 цього Закону зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Під час дослідження факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації за 2015 рік судом встановлено, що відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу XIII Закону «Про запобігання корупції» у 2016 році службові особи, які на початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 цього Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов`язані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 958/29088 (зі змінами), визначено, що система подання та оприлюднення декларацій розпочала свою роботу з 01.09.2016 року та зобов`язано службових осіб, які станом на цю дату чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції» відповідальне та особливо відповідальне становище, подати протягом 60 календарних днів щорічні декларації за 2015 рік.

Таким чином ОСОБА_1 , перебуваючи станом на 01.09.2016 року на займаній посаді, зобов`язаний був подати щорічну декларацію за 2015 рік до 30.10.2016 року шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті.

Натомість, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік 28.03.2019 року о 13:00, що слідує з інформації з Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто несвоєчасно. 

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (зі змінами), щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року (період з 01 січня по 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Тобто ОСОБА_1 , перебуваючи на займаній посаді, зобов`язаний був подати щорічну декларацію за 2016 рік до 01.04.2017 року шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті.

У аналогічні строки та спосіб повинна була подана декларація за 2017 рік.

У зв`язку з тим, що на момент розгляду даної справи минули строки накладення адміністративного стягнення, а саме: два роки з дня його вчинення, оскільки датою вчинення порушення є 31.10.2016 року (за декларацією за 2015 рік), 01.04.2017 року та 11 червня 2019 рокупровадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд закрив провадження по справі на підставі ст.38 КпАП України.

Постанова оскаржена Космініним С.О. із проханням поновити строк оскарження і скасувати зазначене судове рішення із закриттям провадження по справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає при цьому, що судом першої інстанції було грубо порушено норми матеріального і процесуального права: головуючий не оголосила протоколи про адміністративні правопорушення, не роз`яснила особі процесуальні права, не ухвалила рішення щодо заявленого клопотання про закриття справи та не вислухала інші клопотання, не допитала особу, яка склала протоколи ОСОБА_2 , не прийняла до уваги надані ОСОБА_1 докази щодо поважності підстав несвоєчасного складання декларацій та показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо перебування апелянта на тимчасово окупованій території, а також, неможливості своєчасно отримати електронний ключ для підпису та подання декларацій за 2015-2017 рр.

Оцінки усім цим фактам у постанові не надано.

11 лютого 2020 року головуюча оголосила тільки резолютивну частину постанови. Повний текст постанови апелянт отримав поштою 04 травня 2020 року і це підтверджено копією конверту.

Перевіривши витребувані із Біловодського районного суду Луганської області матеріали провадження щодо ОСОБА_1 , вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_5 , проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за такими підставами.

Згідно із вимогами ч.2 ст.294 КпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у передбачених законом випадках.

Як убачається із матеріалів справи, резолютивна частина постанови була оголошена 11.02.2020 року ( а.п. 142), а копія повного тексту була надіслана сторонам 23.04.2020 року ( а.п. 143) і, відповідно до довідки поштового відділення ( а.п. 162) була отримана ОСОБА_1 04.05.2020 року.

Апеляційна скарга подана апелянтом 12 травня 2020 року, тобто, у передбачені законом строки і, відповідно, строк апеляційного оскарження не був пропущеним.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а, також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону виконані судом у повному обсязі.

       Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є особою, яка згідно статті 50 Закону "Про запобігання корупції" займає відповідальне та особливо відповідальне становище і які, відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

        ОСОБА_1 , перебуваючи станом на 01.09.2016 року на займаній посаді, зобов`язаний був подати щорічну декларацію за 2015 рік до 30.10.2016 року шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік 28.03.2019 року о 13:00, що слідує з інформації з Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто несвоєчасно. 
Належних та допустимих доказів поважності причин неподання ОСОБА_1 у визначений законом строк тобто до 30.10.2016 року декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, у судовому засіданні як суду першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду матеріалів справи здобуто не було.

Апелянтом та стороною захисту не надано доказів дійсності перебування ОСОБА_1 у період 2014-2018 рр у полоні на тимчасово окупованій території у м. Луганську, відомостей, внесених за його заявою до ЄРДР та процесуального статусу потерпілого за цими подіями, як поважних підстав вчасного неподання і інших декларацій: за 2016-2017 рр.

Після повернення влітку 2018 року із Росії на територію України через пункт пропуску "Гоптівка", протягом 9 місяців, до березня 2019 року, без наявності на те перешкод, не отримував у державних органах електронний ключ як приватна особа для внесення декларацій у Реєстр.

Суд першої інстанції, встановивши провину ОСОБА_1 у несвоєчасному поданні у встановлені законом строки декларацій за 2015-2017 роки, правильно також застосував приписи п.4 ст.247 КпАП України щодо строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент розгляду даної справи минули строки накладення адміністративного стягнення, а саме: два роки з дня його вчинення, оскільки датою вчинення порушення є 31.10.2016 року (за декларацією за 2015 рік), 01.04.2017 року ( декларація за 2016 рік) та 11 червня 2018 року ( декларація за 2017 рік), тому,провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд обґрунтовано закрив на підставі ст.38 КпАП України.

Разом з тим, не можна погодитись із твердженням суду про виявлення правопорушення з моменту направлення  ОСОБА_1  12 березня 2019 року листа-повідомлення (вихід. 4401/1854/19 від 12.03.2019р.) керівника департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_6 про несвоєчасне подання декларації особи, оскільки протокол, як процесуальний документ, який породжує правові наслідки для особи, яка притягується до відповідальності, складений 11 червня 2019 року.
Та обставина, що спеціальний суб?єкт у сфері протидії корупції НАЗК був проінформований про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування раніше за термін складання протоколу і проводив у цей час перевірку, не можна визнати моментом виявлення правопорушення.

Разом з тим, це не впливає на правильність висновків суду щодо застосування приписів ст.38 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують викладених у постанові суду обставин і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя

                                постановила:

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 11 лютого 2020 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1726 КпАП України, у порядку ст.38 КпАП України, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                 О.В.Рябчун