Постанова
Іменем України
 
07 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/15945/16-ц
 
провадження № 61-1266св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 
2018 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Карпук А. К., Русинчука М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», зараз акціонерне товариство «УкрСиббанк», (далі - АТ «УкрСиббанк») про захист прав споживача.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року, між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк»), було укладено договір про надання споживчого Кредиту № 11353187000 в сумі 200 000,00 доларів США (970 000,00 грн) для будівництва житлового будинку під заставу комерційної нерухомості (пункт 1.1. Договору). В порушення пункту 1.1. Договору банк не надав позичальнику всю суму кредиту, обмежившись лише наданими коштами в сумі 140 000,00 доларів США, яких було недостатньо для звершення будівництва. У зв`язку з недоотримання кредиту в сумі 60 000,00 доларів США у встановлені законом строк (29 травня 2008 року) 
ОСОБА_1 був змушений вилучати кошти з власної підприємницької діяльності, в результаті чого розмір оборотних коштів зменшився на 60 000,00 доларів США, що привело до прямих збитків у вигляді упущеної вигоди, яку позивач оцінює в еквівалентну 60 000,00 доларам США, що станом на 28 листопада 2016 року складає 1 543 200,00 грн.
 
Згідно пункту 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14,35 %. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Такі умови є дискримінаційними. Що свідчить про порушення пункту 4 частин п?ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
В порушення вимог пункту 3 частини п?ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивача не було повідомлено про можливі валютні ризики, пов`язані зі зміною курсу долара. Банк, продаючи йому валюту за власним курсом отримує додатковий дохід, що призводить до його додаткових витрат. В договір включені додаткові комісії та збори. Вважає такі умови несправедливими та такими, що порушують його права, як споживача.
 
Є несправедливим включення до умов договору зобов`язання передати в іпотеку комерційної нерухомості при наданні споживчого кредиту для будівництва житлового будинку, що є порушенням пункту 4 частини п?ятої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29 травня 2008 року укладений між ним та АТ «УкрСиббанк». Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 
від 29 травня 2008 року, укладену 26 жовтня 2011 року між ним та АТ «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. 29 травня 
2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. 29 травня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за 
№ 3864, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк». Стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 11 904,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 
2018 року позовні вимоги задоволено.
 
Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11353187000 
від 29 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк».
 
Визнано недійсною додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29 травня 2008 року, укладену 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк».
 
Визнано недійсним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. 29 травня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк».
 
Визнано недійсним договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. 
29 травня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк»
 
Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 11 904,00 грн.
 
Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір в розмірі 
2 819,20 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості), а також підлягають визнанню недійсними договір іпотеки та додаткові угоди до них, оскільки ці договори є похідними від основного договору.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника АТ «УкСиббанк» - Воронцова Д. Ю. задоволено.
 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 
2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що підстави для визнання недійсними спірних правочинів відсутні, оскільки 
ОСОБА_1 , в момент їх підписання, ознайомився з умовами договорів та мав об`єктивну можливість вирішувати для себе, погоджуватись чи не погоджуватись на зазначені умови кредитування. Спірні договори позивачем були підписані, і в подальшому протягом тривалого часу виконувалися, що є свідчення про повне погодження з умовами, зазначеними в договорі.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
09 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що банк порушим свої зобов?язання за спірним кредитним договором щодо видачі всієї суми кредиту. Така поведінка банку свдчить про нечесну підприємницьку практику. Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні однобоко підходить до дослідження спірного кредитного договору, зазначаючи лише про умови, які необхідні для відмови у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним, та неправильно трактує окремі поняття, такі як «порядок видачі кредиту», помилково посилається на пункт 1.5. Договору замість пункту 1.1. Суд не звертає уваги, що в кредитному договорі не зазначено тип відсоткової ставки. Умови спірного договору є несправедливими, так як дають банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку. В договорі не вказано орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (переліку усіх витрат, пов?язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо). Колегія суддів апеляційного суду неправильно оцінила висновок судово-економічної експертизи, що призвело до постановлення помилкового рішення. Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний кредитний договір було укладено банком з використанням нечесної підприємницької практики, яка є забороненою Законом України «Про захист прав споживачів».
 
Доводи інших учасників справи
 
21 березня 2019 року представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Останкова В. О. через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду пояснення, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Додаткові аргументи заявника
 
23 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відповідь на відзив, у якому просить касаційну скаргу задовольнити.
 
07 червня 2019 року ОСОБА_1 . Через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду додаткові пояснення у яких просить касаційну скаргу задовольнити.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
 
У лютому 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Щодо заявлених клопотань
 
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява представника 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про розгляд указаної справи в судовому засіданні з викликом сторін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відмовлено представнику 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2  у задоволенні заяви про здійснення розгляду справи за участю сторін.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 
2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 
2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях щодо касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відповіді на відзив, врахувавши аргументи, наведені у додаткових поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 113531187000. 
 
29 травня 2008 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. реєстровий № 3864.
 
29 листопада 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29 травня 
2008 року, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29 травня 2023 року та домовились укласти Додаток № 1 до договору в редакції що додається до даної додаткової угоди та Додаток № 2.
 
У зв`язку з укладенням додатковї угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29 травня 2008 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. 29 травня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та 
АТ «УкрСиббанк».
 
За умовами пункту 1.1. банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 200 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 970 000,00 грн за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.
 
Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в пункті 1.1. Договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу 
(в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання.
 
Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу у розмірі суми кредиту, зазначеному у пункті 1.1. Договору.
 
Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору, кредит надається шляхом: зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника 
№ НОМЕР_1 у банку.
 
Відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів, рахуючи з дати отримання кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14.35 % річних.
 
Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.
 
За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки зазначеної у пункті 1.3.1. Договору.
 
Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору процентна ставка за цим Договором може бути змінена в порядку та на умовах визначених договором.
 
Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору виконання зобов`язань позичальника за цим Договором забезпечуються наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: 1) комбінату побутового обслуговування, загальною площею 1144,6 кв.м, що знаходься за адресою: Волинська область, Локачинський район, селище міського типу Локачі, та є власністю ОСОБА_1 ; порука, а саме: порука ОСОБА_4 .
 
Вирішуючи спір та, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що підстави для визнання недійсними спірних правочинів відсутні, оскільки ОСОБА_1 , в момент їх підписання, ознайомився з умовами договорів та мав об`єктивну можливість вирішувати для себе, погоджуватись чи не погоджуватись на зазначені умови кредитування. Спірні договори позивачем були підписані, і в подальшому протягом тривалого часу виконувалися, що є свідчення про повне погодження з умовами, зазначеними в договорі.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до статті 6 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до статті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
 
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.
 
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).
 
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
 
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.
 
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України 
від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 та у постанові Верховного Суду від 11 січня 2020 року у справі № 761/22687/17 (провадження № 61-6502св19).
 
Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що спірний договір кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому виконував його умови, що також не заперечується сторонами. Під час укладення спірного договору був відсутній умисел щодо введення позивача в оману з боку банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема доказами про сплату позивачем заборгованості за кредитним договором, чим самим він підтвердив умови підписаного ним кредитного договору та погодився на їх виконання. Тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у позові про визнання договору недійсним.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги в частині не надання судом відповідної оцінки доданого позивачем до матеріалів справи висновку експерта, колегія суддів зазначає, що визнати вказаний висновок повним та об`єктивним в сукупності із іншими наявними в матеріалах справи доказами та обставинами встановленим судом колегія суддів не може, а тому відноситься до висновків, викладених в зазначеному експертному висновку, критично, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що відповідає правилам частини першої-третьої статті 89 ЦПК України.
 
Аргументи касаційної скарги щодо часткової виплати банком позивачу кредитних коштів, в розумінні норм Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України не є підставою для визнання спірного договору недійсним. Крім того, сторони у спірному договорі визначили порядок надання кредитних коштів, а саме: «Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в пункті 1.1. Договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу 
(в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання».
 
Інші аргументи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  залишити без задоволення.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2018 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська