ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10813/19	
(суддя Кучма К.С., м.  Дніпро) 

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі №160/10813/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутлайф» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрутлайф» 01 листопада 2019 року звернулось до суду з позовом до Волинської митниці ДФС, правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби згідно з яким просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості №UA205040/2019/000384/2 від 25.10.2019 року; 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідача №UA205040/2019/02991.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем прийняте протиправне рішення про коригування митної вартості №UA205040/2019/000384/2, яким позивачу відмовлено у визнанні митної вартості товарів за основним методом та застосовано метод визначення митної вартості 2ґ (резервний метод), що призвело до збільшення митної вартість товару.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем надано до митниці документально всі передбачені законодавством дані для підтвердження ціни товару, що імпортується. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 МКУ. Вони не містили в собі розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів, та містять відомості щодо ціни, що була фактично сплачена. 
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.           Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
Апеляційна фактично скарга обґрунтована тим, що митна вартість товару не може бути визначена за основним методом, оскільки під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару було встановлено розбіжності та декларантом не подано до митного контролю усі необхідні документи для застосування основного методу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 25.10.2019 р. ТОВ «Фрутлайф» через митного брокера Климчук І.В. до Волинської митниці ДФС було подано електронну митну декларацію, якій присвоєно №UА205040/2019/050688. Цією декларацією заявлено до митного оформлення в режимі імпорт наступний товар: груші свіжі, врожаю 2019 року, вага нетто 19 500 кг (а.с. 14).
Задекларований товар поставлено позивачеві на виконання умов міжнародного договору поставки №211019 від 21.10.2019 р., який укладений з фірмою «KARSAD» (резидент Нідерландів), на підставі інвойсу №F/000040/19/ЕХ від 24.10.2019 р. Оплату було проведено ні підставі попереднього інвойсу від 22.10.2019 р. за № ZO 0005/19 (а.с.15-21, 22,23).
25.10.2019 року Волинської митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості №UА205040/2019/000384/2. Цим рішенням декларанту відмовлено у визнанні митної вартості Товарів за основним методом та застосовано метод визначення митної вартості 2ґ (резервний метод) (а.с.32).
Так, рішенням про коригування митної вартості №UА205040/2019/000384/2 від 25.10.2019 р. змінено у бік збільшення митну вартість товару: груші свіжі, врожаю 2019 року, вага нетто 19 500 кг, за МД №UА205040/2019/050688, а саме замість заявленої декларантом митної вартості цього товару 0,65 дол.США за 1 кг, тобто 12 675 дол.США (графа 27 Рішення про коригування митної вартості), відповідачем встановлено митну вартість даного товару на рівні 1,21 дол.США за 1 кг, тобто 23 595 дол.США (графа 30 Рішення про коригування митної вартості).
Прийняття відповідачем оскаржуваного рішення призвело до збільшення митних платежів за ввезення товару на митну територію України і випуск у вільний обіг в режимі «імпорт» на 74 655,41 грн. (з яких 17 838,49 грн. - мито, 56 816,92 грн. - ПДВ).
Позивач після прийняття оскаржуваного рішення скористався своїм правом (ч.7 ст.55 МК України) на випуск товарів у вільний обіг за митною вартістю визначеною органом доходів і зборів з наданням фінансової гарантій передбаченої Розділом X МК України.
На підставі рішення про коригування митної вартості №UА205040/2019/000384/2 від 25.10.2019 р. Волинською митницею ДФС було відмовлено позивачу в митному оформленні товару за МД №UА205040/2019/050688 та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205040/2019/02991 (а.с.24-25).
Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення та картки відмови відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення та картку відмови діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені митним законодавством України.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як вбачається з оскарженого рішення відповідачем було встановлено наявність: розбіжностей у найменуванні товару згідно з рахунком-фактурою від 24.10.19 № F/000040/19/EX та описом гр.31 митної декларації; декларантом не подано до митного оформлення прайс-лист виробника, хоча контрагент за контрактом згідно з поданими документами є виробником товару; подано платіжний документ, що підтверджує сплату вартості товару, який містить інформацію щодо рахунку-фактури від 22.10.19р. №0005/19, відмінного від поданого (від 24.10.2019р. № F/000040/19/EX); не надано до митного оформлення документи, що підтверджують вартість витрат на навантаження та страхування: відповідно до рахунку-фактури  24.10.19 № F/000040/19/EX товари поставляються на умовах  FСА. BADKOW (PL), тому такі витрати можуть бути включені у вартість, що не підтверджено та не спростовано документально (а.с.32-33).     
Згідно з карткою відмови № UА205040/2019/02991 позивача повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі п.6 ст. 54 МКУ у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст. 53 МКУ(а.с.24-25).
Отже, на думку відповідача, документи які надано до митного оформлення товару не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Отже, декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації №UА205040/2019/050688, позивачем визначено за основним методом. При цьому, разом з митною декларацією №UА205040/2019/050688 на підтвердження митної вартості товарів декларантом подано наступні документи: міжнародний договір поставки № 211019 від 21.10.2019 р.; інвойс №F/000040/19/ЕХ від 24.10.2019 р.; платіжне доручення в іноземній валюті від 23.10.2019 р. (якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару); автотранспортна накладна ((транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів)); довідка про транспортні витрати.
В порядку ч.6 ст.53 МКУ Декларантом подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: митну декларацію країни відправника № 19РL445010Е1529712 від 24.10.2019 р.; інформаційний лист виробника товарів б/н від 25.10.2019 р.
При цьому,  суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання митного органу на розбіжності у найменуванні товару згідно з рахунком-фактурою №F/000040/19/ЕХ та описом гр. 31 митної декларації не мають суттєвого значення, фактично вказане найменування у митній декларації є перекладом найменування, вказаного в інвойсі. 25.10.2019 р. позивачем було подано інформаційний лист виробника, який містить найменування товару, що поставляється, та вказано його вартість, що фактично є прайс-листом (а.с.31). 
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, наступні обставини, 
Згідно з умовами інвойсу № F/000040/19/ЕХ від 24.10.2019 р. до міжнародного договору поставки №211019 від 21.10.2019 р. базис поставки визначений як FСА. Пунктом 2.4 міжнародного договору поставки № 211019 від 21.10.2019 р. встановлено, що ціна товару, вказана в інвойсі, включає в себе вартість тари, пакування та маркування, а також навантаження на транспортний засіб (а.с.22,23, 15-21). 
Страхування придбаного товару, відповідно до  умов міжнародного договору поставки № 211019 від 21.10.2019 року, позивачем не здійснювалось, а відповідно до п. 2.4 цього договору вартість навантаження на транспортний засіб включається до ціни товару.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та зроблено обґрунтовані висновки щодо безпідставності тверджень відповідача про необхідність надання документів в підтвердження витрат позивача на навантаження та документів, що містять відомості про вартість страхування.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови у митному оформленні із застосуванням основного методу доводи відповідача про те, що декларантом подано платіжний документ, що підтверджує сплату вартості товару, який містить інформацію щодо рахунку-фактури від 22.10.2019 року №005/19 відмінного від 24.10.2019 № F/000040/19/ЕХ, який подано до митного оформлення, оскільки оплату було проведено позивачем на підставі попереднього інвойсу - від 22.10.2019 року №005/19 до фактичного відвантаження продавцем товару покупцю. Так, різниця між рахунком-фактурою від 22.10.2019 року №005/19 та рахунком-фактурою від 24.10.2019 № F/000040/19/ЕХ полягає у кількості одиниць товару (груші), кількості піддонів та масою товару із упаковкою (брутто). При цьому, жодних розбіжностей у ціні товару за одиницю, загальної ціни та ваги товару (нетто) зазначені рахунки не містять, а тому жодним чином не перешкоджають митному оформленню за основним методом.
Слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні зазначено джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: цінова інформація ЄАІС ДФС митні декларації від 18.09.2019 р. №UА209180/2019/61175, від 24.10.2019 р. №UA209180/2019/70273, однак зміст вказаних декларацій в оскаржуваному рішенні не наведений (а.с.33).           На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що подані позивачем до митного оформлення документи відповідали вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України та не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно підтвердження чи визначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскарженого позивачем рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач не виконав.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційної скарзі, які аналогічні доводам позову та яким судом першої інстанції була надана правильна оцінка, висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі №160/10813/19  - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 12 травня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко