Постанова  
Іменем  України
 
05 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 211/2469/14-ц
 
провадження № 61-9628св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року у складі судді Бардіна О. С.та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М.,Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -  ПАТ КБ «ПриватБанк»), публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгосстрах») про визнання недійсними договорів кредиту, особистого страхування та страхування майна.
Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2008 року між нею                           та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона мала отримати грошові кошти в іноземній валюті. Вважає, що під час укладення указаного договору було порушено порядок розрахунку та погодження сторонами ціни договору, зокрема встановлення загальної сукупної вартості кредиту та погодження вартості послуг банку.
Крім того, 04 серпня 2008 року між нею та ЗАТ «СК «Інгосстрах», яке змінило назву на ПАТ «СК «Інгосстрах», було укладено договір страхування майна та договір особистого страхування. Вказувала, що на договорах страхування міститься лише ксерокопія печатки «СК«Інгосстрах» та нерозбірлива ксерокопія підпису, письмової згоди на використання факсимільного відтворення підпису та печатки на договорах страхування вона не надавала. При укладенні спірних договорів ПАТ «СК «Інгосстрах» не підтвердив повноваження голови правління, підпис факсимільний, печатка сканована.
Посилалась на те, що договір підписано особами, повноваження яких не підтверджено, правочин укладала не встановлена особа у м. Кривому Розі, що не мала довіреності та законних повноважень на його укладання, підпис в графі «Страхувальник» не її.
Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір про надання кредиту від 04 серпня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнати договір страхування нерухомого майна від 04 серпня 2008 року, договір особистого страхування від 04 серпня 2008 року та договір страхування нерухомого майна від 04 серпня 2008 року недійсними. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Між сторонами узгоджені усі істотні умови договору, які є справедливими, позивач виконувала умови укладеного договору, судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, тому підстави для визнання його недійсним, та недійсними договорів страхування судом не встановлено.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня                2017 року апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня                2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно виходив із того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Між сторонами узгоджені усі істотні умови договору, які є справедливими, позивач виконувала умови укладеного договору, судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, тому підстави для визнання його недійсним, та недійсними договорів страхування судом не встановлено. Колегія суду апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції визнала вірними, обґрунтованими, підтвердженими письмовими матеріалами справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2018 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2  подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                          від 29 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.
У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ                       від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що правочин було вчинено під впливом обману зі сторони відповідача, ним не були роз`яснені положення договору та його наслідки, пункти кредитного договору встановлюють дискримінаційні для споживача умови, які надають банку право вимагати від позичальника достроково виконання зобов`язань щодо повернення всієї суми отриманого кредиту, сплати відсотків, комісії та неустойки тощо, відповідачем не надано доказів видачі кредитних коштів на оплату страхових платежів.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
04 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту (а. с. 23-24 т. 1).
04 серпня 2008 року між  ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір страхування майна та договір особистого страхування на підставі заяв ОСОБА_1 про укладення зазначених договорів (а. с. 158-163, т. 1).
Згідно пункту 8.1. договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 04 серпня 2008 року по 04 серпня 2018 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії                                                           у розмірі 31 434,17 доларів США на наступні цілі: у розмірі 28 139,47 доларів США на споживчі цілі, з них 27 000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 810,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 188,50 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 140,97 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 3 294,70 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених                           підпунктами 2.1.3, 2.2.7 указаного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно                     пункту 7.2. указаного договору.
Відповідно до підпункту 8.1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в пункті 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 пункту 8.1. указаного договору.
За змістом кредитного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 
2008 року ОСОБА_1 своїм підписом засвідчує, що з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів забезпечення тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування тощо), наданими їй в письмовій формі, ознайомлена. Крім того, згідно пункту 8.9 кредитного договору, невід`ємною частиною укладеного договору є додаток № 1 детальний опис загальної вартості кредиту та додаток № 2 графік погашення кредитної заборгованості (а. с. 23-25, т. 1).
Відповідно до додатку № 1, підписаного позичальником  ОСОБА_1 до кредитного договору, щодо загальної його вартості, вона особистим підписом засвідчила про його обізнаність. Крім того, як видно з останнього пункту додатку № 1, позичальнику роз`яснено, що валютні ризики під час виконання зобов`язання за кредитним договором несе позичальник 
(а. с. 214, т. 1).
Також підпис позичальника міститься й на додатку № 2 до кредитного договору, який є графіком погашення кредитної заборгованості, в якому містяться щомісячні платежі по кредиту, винагороді, відсоткам. Підпис позичальника  ОСОБА_1 засвідчує, що один примірник договору із додатками вона особисто отримала, в чому засвідчує своїм підписом 
(а. с. 216, т. 1).
За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи                                від 21 лютого 2017 року № 15073/16-32/15074/16-33, у наданих на експертизу договорі страхування майна KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року та договорі особистого страхування майна                                KRKWLA0000000007 DSL 04 серпня 2008 року підписи від імені ОСОБА_1 , що містяться відповідно у графах «Страхувальник» та «Страхувальник ОСОБА_1 » виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої пастою, без застосування попередньої підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_1 у графах «Страхувальник» та «Страхувальник ОСОБА_1 » у договорі страхування майна KRKWGA0000000007 ВІД 04 серпня 2008 року та договорі особистого страхування майна KRKWLA0000000007 DSL 04 серпня 2008 року, що укладені від імені ЗАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_1 виконані 
ОСОБА_1 (а. с. 227-237, т. 1).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно статей 10, 60 ЦПК України2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частини першої статті 215 ЦК Українипередбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюст.203 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до вимог частин першої, другої, третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року№ 9 судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10та 203 ЦКУкраїни зміст правочину не може суперечити ЦКУкраїни, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції Українита ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією Українита законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України(статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 ставила питання про визнання недійсним договору кредиту з підстав порушення банком вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинна на дату укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема:                 а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Суди, на підставі досліджених доказів, яким була надана належна правова оцінка, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Між сторонами узгоджені усі істотні умови договору, які є справедливими, позивач виконувала умови укладеного договору, судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, тому підстави для визнавати його недійсним, та недійсними договорів страхування судом не встановлено. Висновки судів є вірними, обґрунтованими, підтвердженими письмовими матеріалами справи.
Щодо вимог про визнання недійсними договорів страхування, то обґрунтованими є висновки судів про те, що ні позивачем, ні її представником не доведено факту відсутності у представника відповідача повноважень діяти від імені юридичної особи ПАТ «СК «Інгосстрах» при укладанні вказаних договорів страхування.
Посилання касаційної скарги, були предметом дослідження судів першої і апеляційної інстанції, яким надана належна правова оцінка і не спростовують висновків судів про те, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, між сторонами узгоджені усі істотні умови договору, які є справедливими, позивач виконувала умови укладеного договору, судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович