ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року	Львів	Справа № 460/1258/19 пров. № 857/13788/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Кушнерика М.П., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» до Сарненської міської ради Рівненської області в особі виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій за апеляційною скаргою Сарненської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст складено 21.10.2019),

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» (далі - ТзОВ фірма «Журавлина») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Сарненської міської ради Рівненської області в особі виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області № 369 від 19.09.2018. 
12.07.2019 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Сарненської міської ради, яка всупереч вимогам пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве врядування в Україні» полягає у нездійсненні належного контролю за станом благоустрою території, прилеглої до належної ТОВ фірма «Журавлина» автозаправної станції по вулиці Варшавській, 6г в місті Сарни, що призвело до незаконного пошкодження дорожнього покриття виїзду з автозаправної станції. Також просив зобов`язати виконавчий комітет Сарненської міської ради відновити пошкоджене дорожнє покриття виїзду з належної ТОВ фірма «Журавлина» автозаправної станції за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог з урахування заяви про зміну предмету позову від 12.07.2019 зазначив, що рішенням Виконкому № 369 від 19.09.2018 надано дозвіл ОСОБА_1 на облаштування території, прилеглої до належного йому СТО, згідно проекту. Однак, користуючись відсутністю контролю з боку Виконкому, останній розпочав самочинні дорожньо-будівельні роботи проїжджої частини виїзду на автодорогу «М07», яка знаходиться не лише поза 5-метровою межею прилеглої до СТО території, а й в межах встановлених генпланом міста «червоних ліній». Відповідач не здійснює контроль за протиправними діями ОСОБА_1 , чим порушує вимоги пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якими до відання виконавчих органів міських рад належить здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, а тому його бездіяльність є протиправною.  
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Сарненської міської ради Рівненської області в особі виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, яка полягає у нездійсненні належного контролю за станом благоустрою території, прилеглої до належної Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» автозаправної станції по вулиці Варшавській, 6г в місті Сарни. Зобов`язано Сарненську міську раду Рівненської області в особі виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області здійснити благоустрій території, прилеглої до належної Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» автозаправної станції по вулиці Варшавській, 6г в місті Сарни відповідно до вимог Правил благоустрою території міста Сарни, за порушення яких передбачена адміністративна відповідальність, затверджених рішенням Сарненської міської ради № 194 від 18.02.2011 (із змінами та доповненнями) та Типових правил благоустрою території населеного пункту, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 310 від 27.11.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2017 за № 1529/31397. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Сарненської міської ради Рівненської області в особі виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області судові витрати на суму 960 грн 50 коп.
Із таким судовим рішенням не погодилася Сарненська міська рада та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та відмовити в позові. Обґрунтовуючи незгоду, відповідач зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги, що перевірку щодо дотримання правил благоустрою на території міста здійснює Комунальна установа Інспекція з благоустрою міста Сарни. Доказів звернення до вказаної установи щодо перевірки не подано. Сарненською міською радою було надано до суду документи на підтвердження прийняття цільових програм, що стосуються вимог благоустрою на території міста. Тобто міською радою забезпечено затвердження та фінансування програм благоустрою території, в тому числі програму по КУ Інспекція благоустрою міста Сарни. Також, судом не встановлено, в чому саме полягала бездіяльність міської ради і які дії мала вчинити щодо благоустрою території. Апелянт також зауважив, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки позивачу ще з 12 листопада 2018 року було відомо про наявність рішення виконавчого комітету міської ради, однак до суду він звернувся лише 29 травня 2019 року. Також належне утримання вулиці Варшавської здійснюється комунальною організацією «Екосервіс» Сарненської міської ради, а не Сарненською міською радою в особі виконавчого комітету, а тому відповідачем мало би виступати саме це підприємство. 
Третя особа ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вважає її доводи обґрунтованими, а рішення суду - незаконним. 
ТОВ «Фірма «Журавлина» подало до суду пояснення по суті позовних вимог та вимог апеляційної скарги, в якому вказало, що зруйнувавши асфальтне покриття проїзду, що веде до належної ТОВ «Журавлина» АЗС, ОСОБА_1 вийшов за межі дозволу, наданого йому рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради від 19 вересня 2018 року № 369, так як вказане  рішення містить обмеження  по характеру робіт (дозволено лише облаштування територій) і  обмеження по місцю виконання робіт (дозволено облаштування лише прилеглої території). Судом першої інстанції  було встановлено, що облаштування прилеглої території  третьою особою здійснюється не лише поза 5-метровою межею до станції технічного обслуговування, а й в межах острівця безпеки та прилеглої території, що належить ТОВ «Журавлина». Підпунктом 7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів  міських рад належить організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.
У судовому засіданні представник апелянта Товкач Т .П . підтримала апеляційну скаргу та дала пояснення аналогічні викладеним доводам. 
Третя особа ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу Сарненської міської ради. Пояснив, що роботи по здійсненню благоустрою ведуться у відповідності до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради та затвердженого проекту, узгодженого з відповідними органами. 
Представник позивача Маслюк О.М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив що рішення суду є законним і обґрунтованим. Зазначив, що відповідач не виконав покладені на нього обов`язки щодо здійснення контролю за благоустроєм міста, що призвело до порушення прав позивача, оскільки третьою особою підприємцем ОСОБА_1  було пошкоджено асфальтне покриття території, прилеглої до автозаправної станції ТОВ «Фірма «Журавлина» в місті Сарни. 
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2018 виконавчим комітетом Сарненської міської ради Рівненської області прийнято рішення № 369 від 19.09.2018 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 щодо облаштування прилеглої території біля станції технічного обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .
Вказаним рішенням вирішено:
1. надати дозвіл громадянину ОСОБА_4 на облаштування прилеглої території біля станції технічного обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 згідно наданого проекту.
2. громадянину ОСОБА_4 облаштування прилеглої території біля станції технічного обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , погодити із власниками суміжних земельних ділянок (а.с.18).
Також 18 вересня 2019 року виконавчим комітетом Сарненської міської ради було прийнято рішення №313, яким внесено зміни до рішення вищевказаного рішення, яким:
- виключено по тексту рішення слова «прилеглої»,
- пункт 1 рішення виконавчого комітету міської ради від 19 вересня 2018 року № 369 після слів «згідно поданого проекту» доповнено словами «з метою забезпечення безпеки дорожнього руху»,
- в пункт 2 рішення виключено слова «погодити з власниками суміжних земельних ділянок» та після слів «м. Сарни» доповнено словами «здійснювати із дотриманням всіх будівельних норм та стандартів» (том 2 а.с. 32).
Позивач зазначає, що третя особа ОСОБА_4 при здійсненні облаштування при реалізації вказаного рішення пошкодив асфальтне покриття території, прилеглої до автозаправної станції ТОВ «Фірма «Журавлина».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що має місце бездіяльність виконавчого комітету Сарненської міської ради, яка полягає у нездійсненні належного контролю за станом благоустрою території, прилеглої до належної ТОВ фірма «Журавлина» автозаправної станції, що призвело до незаконного пошкодження дорожнього покриття виїзду з автозаправної станції. 
Апеляційний суд не погоджується з цим висновком суду з таких підстав.
Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, можна дійти висновку про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
При цьому, оспорювана бездіяльність повинна бути юридично значимою, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю або в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон України № 2807-IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
За приписами ч. 1 Закону України № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:
1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;
2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;
3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);
4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
У п.п. 1, 5 ч. 2 цієї статі Закону зазначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон України № 280/97-ВР).
Згідно із пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Згідно статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.
Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом:
1) проведення перевірок території;
2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян;
3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій;
4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.
Положення про інспекцію з благоустрою населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною або міською радою на підставі Типового положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Отже, з вказаної норми випливає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень міг здійснювати контроль за благоустроєм шляхом вжиття одного з перелічених у частині 3 вказаної статті заходів. 
Разом з тим, позивач не вказав, у чому саме полягала бездіяльність відповідача, які дії не були вчинені органом місцевого самоврядування.
Суд першої інстанції також не встановив і не зазначив у судовому рішенні, які саме заходи для забезпечення контролю за благоустроєм вказаної позивачем території не були вчинені відповідачем. 
Отже, оскільки орган місцевого самоврядування має право самостійно вирішувати використовувати чи ні ті або інші свої повноваження у конкретній ситуації, не доведено факту протиправної бездіяльності відповідача.
Вказане судом порушення носить узагальнюючий характер, потребує конкретизації, а відтак не вбачається суті порушеного права. 
Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази незаконного пошкодження асфальтного покриття і порушення прав позивача внаслідок бездіяльності відповідача.
Отже, відсутні достатні правові підстави для висновку про те, що має місце протиправна бездіяльність Сарненської міської ради в особі виконавчого комітету, яка полягає у нездійсненні належного контролю за станом благоустрою території, прилеглої до належної ТзОВ фірма «Журавлина» автозаправної станції.
Також, слід зазначити, що суд першої інстанції, зобов`язавши Сарненську міську раду в особі її виконавчого комітету здійснити благоустрій території, прилеглої до належної позивачу автозаправної станції по вулиці Варшавська, 6 в місті Сарни, безпідставно вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом розгляду було нездійснення органом місцевого самоврядування контролю за благоустроєм, а не самих робіт (без конкретизації їх видів та обсягу).  
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову ТзОВ фірма «Журавлина» немає.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року не можна вважати законним та обгрунтованим.
Доводи апелянта щодо порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду апеляційний суд відхиляє, так як предметом оскарження у даній справі в межах позовних вимог є бездіяльність відповідача, яка має триваючий характер. Отже, підстав для залишення позову без розгляду немає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову в позові. 
Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Сарненської міської ради Рівненської області задовольнити, скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Журавлина» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повний текст складено 01 червня 2020 року.