Справа № 134/489/19
Провадження № 22-ц/801/972/2020
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року	Справа № 134/489/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О. В.,
суддів :                         Сала Т. Б., Якименко М. М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,
за апеляційними скаргами ОСОБА_2  та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 26 лютого 2020 року суддею цього суду Зарічанським В. Г., зі складанням його повного тексту 02 березня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, мотивуючи його тим, що 29 січня 2019 року о 13 год. 45 хв. в смт. Крижопіль по вул. Савченка, ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем марки «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи із території Крижопільського елеватора на головну дорогу, не уступив дорогу автомобілю позивача марки Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 та здійснив зіткнення з ним, в результаті чого останній зазнав механічних пошкоджень. Свою вину ОСОБА_2 визнав і сторони, за взаємною згодою, склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), в якому були зазначені всі обставини та складена схема ДТП. 
08 лютого 2019 року здійснено огляд автомобіля Mercedes-Benz-211 CDI на станції технічного обслуговування ТОВ «Автомир колор» в м. Вінниця та визначено вартість нових запчастин і ремонтних робіт, яка становила 170000 грн, а вартість цього огляду склала 875 грн. Тоді ж позивач подав заяву до ПАТ «НАСК «Оранта» про проведення страхової виплати.
18 березня 2019 року ОСОБА_1 отримав висновок автотоварознавчого дослідження № 41/Д/19, у якому матеріальний збиток, спричинений йому пошкодженням автомобіля, визначений в розмірі 69886,91 грн., а вартість цього експертного дослідження становила 2300 грн. 
Цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» та відповідно до страхового полісу АМ № 7959825 від 23 листопада 2018 року граничний розмір страхової виплати за майнову шкоду становить 100000 грн., за шкоду спричинену здоров`ю - 200000 грн., а франшиза - 1000 грн. У випадку оформлення Європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим і складає 50000 грн.
Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, становить 73061,91 грн (69886,91+2300+875), отже ПАТ НАСК «Оранта» повинно відшкодувати йому 49000 грн, а ОСОБА_2 - 24061,91 грн.
Пославшись на викладене та на те, що ПАТ НАСК «Оранта» добровільно відшкодувало шкоду в розмірі 23123,30 грн, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з останнього спричинену шкоду в розмірі 25876,70 грн, а з ОСОБА_2 - в розмірі 24061,91 грн.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 25876, 7 грн, а з ОСОБА_2 - 24061,91 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_2 та ПАТ НАСК «Оранта», посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційних скаргах просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційні скарги відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачами рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до страхового полісу АМ № 7959825 від 23 листопада 2018 року цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» та граничний розмір страхової виплати за майнову шкоду становить 100000 грн., за шкоду спричинену здоров`ю - 200000 грн., а франшиза - 1000 грн (т.1, а. с. 8). 
29 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), в якому зазначили, що автомобіль марки «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи на головну дорогу, не уступив дорогу автомобілю марки Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій винен ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 9).
08 лютого 2019 року представником ПАТ НАСК «Оранта» проведено огляд транспортного засобу Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , та встановлено пошкодження цього автомобіля після ДТП (т. 1, а. с. 77).
Згідно з актом виконаних робіт станції технічного обслуговування ТОВ «Автомир Колор» № АК-0000079 від 08 лютого 2019 року вартість огляду автомобіля Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП становить 875. 00 грн (т. 1, а. с. 10). 
Відповідно до рахунку на оплату ТОВ «Автомир Колор» № АК-0000085 від 18 лютого 2019 року, виданого ОСОБА_1 за ремонт автомобіля Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , загальна вартість товарів і послуг становить 185273,00 (т. 1, а. с. 11).
14 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав ПАТ НАСК «Оранта» заяву про страхове відшкодування (т. 1, а. с. 78).
У ремонтній калькуляції № АВ 0923 ВХ від 14 лютого 2019 року, долученої ПАТ НАСК «Оранта» до відзиву на позовну заяву, зазначено, що вартість ремонту автомобіля Mercedes-Benz-211 CDI становить 65406 грн (т. 1, а. с. 79).
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» від 01 березня 2019 року сума страхового відшкодування ОСОБА_1 становить 23123,30 грн (т. 1, а. с. 81-82). 
11 березня 2019 року ОСОБА_1 сплатив 2300 грн за проведення експертизи (т. 1, а. с. 12).
18 березня 2019 року складено висновок експертизи № 11/Д/19, у якому експерт зазначив, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Mercedes-Benz-211 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає 69886,91 грн (т. 1, а. с. 11-18).
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п. 14 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, визначаючи розмір заподіяної шкоди в ДТП, слід виходити із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань, що мають місце в цій справі, допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Так, до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
У п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором і страхового акта.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належними, допустимими та достовірними доказами розміру завданої позивачу шкоди є висновок експертизи № 11/Д/19 від 18 березня 2019 року, оскільки за наявності такого висновку, посилання відповідачів на розрахунок страхового відшкодування ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», який є оцінкою вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, а не експертним автотоварознавчим дослідженням, є необґрунтованим.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість ПАТ НАСК «Оранта» перед позивачем у зв`язку з пошкодженням його автомобіля складає 25876, 7 грн, а ОСОБА_2 - 24061,91 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ НАСК «Оранта» про те, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги протокол огляду транспортного засобу від 08 лютого 2019 року, оскільки цей протокол є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначаються пошкодження автомобіля, а не вартість його відновлення у зв`язку з ДТП. 
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ НАСК «Оранта» про те, що під час складання висновку експертизи № 11/Д/19 від 18 березня 2019 року експерт здійснив розрахунок матеріального збитку не на дату настання дорожньо-транспортної пригоди - 29 січня 2019 року, оскільки скаржником не надано суду належних та допустимих доказів, що виявленні експертом пошкодження автомобіля позивача виникли не у зв`язку з настанням вказаної події. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Всі інші доводи апеляційних скарг зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом та до переоцінки доказів, а тому на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, тому апеляційним судом відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                        О. В. Ковальчук
Судді :                                             Т. Б. Сало
                                                                 М. М. Якименко
Текст постанови виготовлено 01 червня 2020 року.