КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
10 березня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 2-613/06
провадження № 22-ц/824/5067/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),
суддів - Мазурик О.Ф. Махлай Л.Д.
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
заявник  - ОСОБА_1 
заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділ міграційно-реєстраційної роботи Деснянського районного управління РУ ГУ МВС України 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 
 
на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року у складі судді  Панченко О.М.
 
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділ міграційно-реєстраційної роботи Деснянського районного управління РУ ГУ МВС України про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2017 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про внесення змін до виконавчого листа, в якій просив змінити прізвище заявника та її дитини, вказати їх дату і місце народження, фактичне місце проживання, а також ідентифікаційні номери; просив поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати дублікат виконавчого листа по справі №2-613/06 від 07 липня 2006 року.
 В обґрунтування вимог зазначав, що 13 квітня 2017 року державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Диких О.В. повернула виконавчий лист від 07 липня 2006 року, виданий на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року у справі №2-613/06, у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вказував, що прізвище заявника, а також її сина змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про зміну імені НОМЕР_1 від 27 лютого 2008 року та НОМЕР_2 від 08 листопада 2016 року відповідно.
Зазначав, що виданий виконавчий лист пошкоджений, у зв`язку з чим неможливо встановити з нього відомості про боржника, а також у виконавчому листі відсутнє місце для відміток державного виконавця. Дані обставини є перешкодою для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року заяву задоволено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 31 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали порушено вимоги ст.ст. 60, 213, 371 ЦПК України (в редакції від 19.07.2017 року).
Стверджує, що виконавчий лист, який є предметом спору, був повернутий без виконання на підставі п. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з перешкоджанням заявника ОСОБА_1 примусовому виконанню вказаного листа, на підтвердження чого звертає увагу на лист прокуратури Деснянського району          м. Києва №527 від 18 квітня 2008 року, копію якого долучає до апеляційної скарги.
Звертає увагу суду на те, що строк пред`явлення виконавчого листа від 07 липня 2006 року, відповідно до ст.ст. 21, 22, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 2010 року), закінчився 19 липня 2010 року.
Стверджує, що оспорюваний виконавчий лист у 2006 році відповідав вимогам законодавства, на підтвердження чого вказує на постанову про закінчення виконавчого провадження, видану державним виконавцем ДВС у Деснянському районі м. Києва від                   14 серпня 2006 року ОСОБА_7 .
Зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції безпідставно поновив пропущений строк для пред`явлення для виконання виконавчого листа №2-613/06 від 07.07.2006 року, чим порушив вимоги ст. 371 ЦПК України. При цьому, місцевим судом не з`ясовано причини пропуску строку на пред`явлення вказаного виконавчого документа для виконання у порушення ст. 213 ЦПК України (у редакції від 19.07.2017 року).
Вказує, що суд першої інстанції ухвалив видати дублікат виконавчого листа у порушення ст. 370 ЦПК України (у редакції від 19.07.2017 року).
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Представник   ОСОБА_8  апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
ОСОБА_1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду - без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, своїх представників не направили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому листі допущено описки, які підлягають виправленню, а також з наявності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа.
Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від                         14 квітня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 (в інтересах неповнолітнього                      ОСОБА_3 ) до ОСОБА_9 , 3-а особа: Відділ міграційно-реєстраційної роботи Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловою площею позов ОСОБА_9 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ) задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_9 і її неповнолітньому сину ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_9 і її неповнолітнього сину ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 .
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2006 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року змінено в частині застосування норм матеріального права та зазначено, що даний спір вирішено на підставі статті 156 ЖК України. У решті рішення суду залишено без змін.
На виконання вказаного рішення суду Деснянським районним судом м. Києва                    видано виконавчий лист №2-613/06, який отримано представником ОСОБА_1 12 липня 2006 року.
14 серпня 2006 року державним виконавцем Канівець Л.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2006 року постанову державного виконавця від 14 серпня 2006 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-613/06 від 07 липня 2006 року скасовано.
20 липня 2007 року виконавчий лист  №2-613/06 від 07 липня 2006 року повернуто стягувачу без виконання на підставі пункту 4 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчий дій).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2011 року заяву ОСОБА_2 про виправлення помилок у виконавчому документі задоволено. Зазначено по-батькові боржника, дату і місце його народження, адресу проживання боржника та стягувача, виправлено прізвище ОСОБА_2 , а також зазначено суть вимоги.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2012 року за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 приведено у відповідність виконавчий лист  №2-613/06 шляхом викладення у виконавчому листі резолютивних частин рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2006 року.
22 вересня 2014 року державним виконавцем Аввакумовою Ю.О. відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з тим, що виконавчий лист №2-613/06 не містить викладення резолютивної частини рішення Апеляційного суду м. Києва від                         26 червня 2006 року, а також з підстав неможливості встановити адресу проживання боржника.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року постанову державного виконавця від 22 вересня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження скасовано та зобов`язано виконавця Аввакумову Ю.О. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа.
13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з пошкодженням останнього.
Згідно відповіді суду першої інстанції від 15 травня 2015 року ОСОБА_1 зазначено, що оскільки оригінал виконавчого листа не втрачено, підстави для видачі його дублікату відсутні. При цьому, роз`яснено, що відповідно до вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року державний виконавець Аввакумова Ю. О. зобов`язана вирішити питання про прийняття виконавчого листа до виконання.
13 квітня 2017 року старшим державним виконавцем Диких О.В. здійснено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувач не надала підтверджуючих документів про сплату авансового внеску, а також виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій до 08.03.2011) передбачено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку, а саме:
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Починаючи з редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 08.03.2011 строки пред`явлення виконавчих документів до виконання регулює статті 22, відповідно до якої виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах,  постанови судів у справах про адміністративні правопорушення  та  постанови  органів (посадових    осіб),    уповноважених    розглядати   справи   про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом  року,  якщо  інше  не передбачено законом.
Стаття 371 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) передбачає поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
Виходячи з норм чинного законодавства, саме на заявника покладається обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Право на пред`явлення виконавчого листа до виконання не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків його пред`явлення.
З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2014 року державним виконавцем Аввакумовою Ю.О. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка скасована ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року.
13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з пошкодженням останнього.
Згідно відповіді суду першої інстанції від 15 травня 2015 року, оскільки оригінал виконавчого листа не втрачено, підстави для видачі його дублікату відсутні. При цьому, судом роз`яснено, що відповідно до вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року державний виконавець Аввакумова Ю. О. зобов`язана вирішити питання про прийняття виконавчого листа до виконання.
Разом з тим, відомості про пред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа до виконання після скасування ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року постанови державного виконавця від 22 вересня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та отримання відповіді місцевого суду в матеріалах справи відсутні.
Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_1 , після вересня 2014 року та до 2017 року з виконавчим листом до виконавчої служби не зверталась, оскільки разом з дитиною вимушена була переїхати у сільську місцевість до своїх батьків.
Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 була обізнана про скасування судом апеляційної інстанції постанови державного виконавця від 22 вересня 2014 року про відмову у відкритті провадження, а також про зміст наданої судом першої інстанції відповіді на свою заяву про видачу дубліката виконавчого листа, тобто знала про можливість вчинити зі свого боку необхідні дії для продовження виконавчого провадження, проте з 2015 року по 2017 рік до виконавчої служби з виконавчим листом не зверталась, поважні причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не навела, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Відповідно до статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.
Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.
При цьому, оригінал виконавчого документа вважається втраченим не лише тоді, коли його загублено, вкрадено, але й у разі знищення чи істотного пошкодження, що унеможливлює його виконання.
Дублікат виконавчого листа - документ, який видається замість втраченого оригіналу, є тотожним за змістом і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». Право на видачу дублікату виконавчого документа належить суду, який видавав його оригінал. Підставою для видачі судом дубліката є заява стягувача або подання державного виконавця.
Отже, нормами ЦПК України (стаття 370 ЦПК України, 2004 року) передбачено, що замість втраченого оригіналу виконавчого документа видається новий, який має силу первісного акта та називається дублікатом і право на видачу дублікату виконавчого документа належить суду, який видавав його оригінал.
Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Судом перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму стягнення не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Заява подається стягувачем (стороною у справі, на користь якої винесено судове рішення), якщо ним втрачено оригінал. 
Із заявою про видачу дубліката виконавчого документу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення його до виконання, а у разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подавати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання, відсутні підстави і для видачі дубліката виконавчого листа.
Окрім того, ОСОБА_1 не доведено, що пошкодження оригіналу виконавчого листа у вигляді часткового відриву лівого верхнього кута, є істотним і саме з цих підстав виконавчий лист було повернуто відповідно до повідомлення старшого державного виконавця Диких О.В. від 13 квітня 2017 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.
Згідно ст. 369 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».
Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Так, відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017) виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Так, матеріалами справи встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про внесення виправлень до виконавчого документа було повідомлення державного виконавця від 13 квітня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувач не надала підтверджуючих документів про сплату авансового внеску, а також виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Проте, виходячи з того, що апеляційним судом не встановлено наявності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також видачі дубліката виконавчого листа, вимоги  про внесення змін до виконавчого листа задоволенню не підлягають.
Окрім того, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою вніс зміни до виконавчого листа не врахувавши при цьому зміни, внесені до цього виконавчого листа ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2012 року.
Зважаючи на викладене, колегія уважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищевикладених обставин справи та норм Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, не зважив на строки пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутність будь-яких поважних причин пропуску такого строку ОСОБА_1 і, як наслідок, відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та внесення до останнього змін, у зв`язку з чим, у порушення вимог статті 263 ЦПК України, ухвалив невмотивоване та необґрунтоване рішення про задоволення заяви.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а місцевий суд помилкового висновку дійшов про задоволення заяви ОСОБА_1 про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, а тому така ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384  ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  - задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділ міграційно-реєстраційної роботи Деснянського районного управління РУ ГУ МВС України про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
             Повне судове рішення складено «11» березня 2020року.

 
Головуючий                                                                            В.А. Кравець

Судді                                                                                        О.Ф. Мазурик

                                                                                                  Л.Д. Махлай