Постанова
Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 465/5953/16-ц
провадження № 61-37268св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу                 ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Львівської області від 
21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., 
Струс Л. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») про визнання наказу про звільнення незаконним, зобов`язання ДП «Укрспирт» змінити дату та формулювання причини звільнення, стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, не виплаченої під час звільнення.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював у відповідача на посаді заступника керівника з питань безпеки Вузлівського місця провадження діяльності Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - Вузлівське МПД ДП «Укрспирт»), на яку його призначено наказом від 20 жовтня 2014 року                 № 17/2. 04 січня 2016 року його попереджено про те, що у зв`язку із внесенням змін до штатного розпису Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» на підставі наказу ДП «Укрспирт» від 07 вересня 2015 року № 16/2 позивача буде звільнено з роботи після закінчення двох місяців з дня цього попередження на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом ДП «Укрспирт» від 25 серпня 2016 року № 8/2-к його звільнено                з роботи у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту                     4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Зазначений наказ вважає незаконним з таких підстав.
Листом від 04 березня 2016 року № 102 відповідач попередив позивача про те, що відповідно до наказу від 07 вересня 2015 року № 16/2 щодо скорочення посади заступника керівника з питань безпеки він буде звільнений з роботи 09 березня 2016 року. 23 лютого 2016 року грошові виплати заробітної плати ОСОБА_1 завершились відповідно до попередження про звільнення.
На думку позивача, наведені обставини давали йому підстави вважати себе звільненим з роботи із посади заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України,    а тому з 12 березня 2016 року він приступив до роботи на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Угерський спиртовий завод» (далі - ДП «Угерський спиртовий завод»).
Зазначав, що Вузлівське МПД ДП «Укрспирт» та ДП «Угерський спиртовий завод» входять до складу ДП «Укрспирт», звільнення позивача                                з Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» у зв`язку із скороченням штату працівників мало бути оформлено відділом кадрів апарату управління ДП «Укрспирт» 12 березня 2016 року в день його працевлаштування у ДП «Угерський спиртовий завод». Проте відповідач не оформив належним чином звільнення позивача 12 березня 2016 року з Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», зокрема не видано відповідний наказ, не виплачено вихідної допомоги.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 19 червня                2017 року позов задоволено.
Визнано наказ ДП «Укрспирт» від 25 серпня 2016 року № 8/2-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним.
Зобов`язано ДП «Укрспирт» змінити дату та формулювання причини звільнення, а саме: вважати ОСОБА_1 звільненим з роботи із посади заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 12 березня             2016 року.
Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу                      у розмірі 5 700,00 грн, яка не була виплачена при звільненні 12 березня              2016 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач був попереджений про майбутнє звільнення з роботи відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України після закінчення двох місяців з дня отримання попередження. Відповідно до Інструкції з питань, пов`язаних із звільненням працівників у випадку змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників ДП «Укрспирт» проєкт наказу на звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату або посади та всі матеріали, які стосуються його звільнення, надаються до відділу кадрів апарату управління ДП «Укрспирт». Наказ підписується керівником ДП «Укрспирт», що підтверджується затвердженою формою такого наказу            в додатку 8 до вказаної Інструкції.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року                 № 672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікером-горілчаної промисловості», якою вирішено ліквідувати Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт») та утворити Державне підприємство спиртової та лікером-горілчаної промисловості» (ДП «Укрспирт»). ДП «Укрспирт» є правонаступником концерну «Укрспирт», а Вузлівське МПД і ДП «Угерський спиртовий завод» входять до складу ДП «Укрспирт» та централізовано ним координуються і контролюються. Таким чином, накази про звільнення позивача з займаної посади у Вузлівському МПД та про прийняття його на роботу на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Угерський спиртовий завод» мали бути оформлені відділом кадрів апарату управління ДП «Укрспирт.
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 червня                2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Апеляційний суд дійшов висновку, що наказ про звільнення  ОСОБА_1                з посади заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України                    12 березня 2016 року не оформлено, а тому трудові відносини між сторонами тривали до звільнення позивача з посади 25 серпня 2016 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин).
Суд апеляційної інстанцій також вказав, що ДП «Угерський спиртовий завод» підпорядковане концерну «Укрспирт», а ДП «Укрспирт» та концерн «Укрспирт» є двома різними суб`єктами господарювання із різним апаратом управління та керівниками.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У липні 2019 року представник  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що трудові відносини між позивачем та відповідачем                  12 березня 2016 року з ініціативи роботодавця припинені не були, а тому тривали до 25 серпня 2016 року, тобто до дня оформлення наказу про звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин.
На переконання позивача, обов`язок щодо оформлення та видання наказу про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу покладено на роботодавця. Невиконання роботодавцем обов`язку  щодо оформлення наказу не може ставитись у вину працівника, та не                      є підставою вважати трудові відносини не припиненими. Відповідач усіма діями та повідомленнями однозначно виявив позицію щодо припинення трудових відносин відразу після закінчення строку тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .
Апеляційний суд, вважаючи звільнення позивача за прогул законним та обґрунтованим, не дослідив причин відсутності позивача на роботі, дотримання відповідачем процедури звільнення позивача за прогул без поважних причин, а також не встановив, з якої посади звільнено позивача.
Крім того, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не навів мотивів відхилення доказів, які підтверджують факт, що ОСОБА_1 подавав листок непрацездатності відповідачу. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, а аналогічні клопотання відповідача задовольнив.
Відзив на касаційну скаргу на надходив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.
Суди встановили, що згідно з наказом від 20 жовтня 2014 року № 17/2 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт».
У зв`язку із зміною організації виробництва та праці на Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» наказом від 07 вересня 2015 року № 16/2 внесено зміни до штатного розпису Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», згідно з якими було прийнято рішення скоротити посади заступника керівника з питань безпеки та начальника охорони.
04 січня 2016 року ОСОБА_1 попереджено про те, що у зв`язку із внесенням змін до штатного розпису Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» на підставі наказу ДП «Укрспирт» від 07 вересня 2015 року № 16/2 його буде звільнено з роботи після закінчення двох місяців із дня цього попередження на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
04 березня 2016 року листом № 102 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до наказу від 07 вересня 2015 року № 16/2 щодо скорочення посади заступника керівника з питань безпеки він буде звільнений з роботи 09 березня 2016 року. Крім того, позивача попереджено, що в разі ненадання документів, які підтверджують його непрацездатність з 02 лютого 2016 року, він буде звільнений з роботи за прогули.
09 березня 2016 року листом № 116 відповідач повторно повідомив     ОСОБА_1 про його звільнення у зв`язку із скороченням, у разі тимчасової непрацездатності просив надати відповідні документи та з`явитись за місцем роботи із трудовою книжкою для оформлення припинення трудових відносин.
Позивач був тимчасово непрацездатним у період з 08 березня 2016 року до 11 березня 2016 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АГС № 587627.
Згідно з наказом заступника голови ліквідаційної комісії концерну «Укрспирт» від 11 березня 2016 року № 31-к ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Угерський спиртовий завод»                          з 12 березня 2016 року.
12 березня 2016 року наказ на звільнення ОСОБА_1 із посади заступника керівника з питань безпеки у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України не приймався.
25 серпня 2016 року згідно з наказом № 8/2-к ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин в період з 01 до 05 серпня 2016 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу                   (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                          і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені                             в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі                               № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».
Встановивши, що позивач у період з 08 березня 2016 року до 11 березня 2016 року був тимчасово непрацездатним, що підтверджується листком непрацездатності серії АГС № 587627, а з 12 березня 2016 року (перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності) на роботу не вийшов, причини невиходу на роботу не повідомив, документів, які підтверджували б поважність причин невиходу на роботу не надав, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем прогулів без поважних причин.
У разі припинення трудових відносин із працівником роботодавець видає наказ про звільнення.
Згідно із статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті                   116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Установивши, що 12 березня 2016 року наказ про звільнення ОСОБА_1     з посади заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД                      ДП «Укрспирт» у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України видано не було, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що трудові відносини між сторонами не були припинені і тривали до 25 серпня 2016 року, - до дня оформлення наказу про звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин.
Відповідно до статуту ДП «Угерський спиртовий завод» - підприємство засноване на державній власності і підпорядковане Львівському обласному державному об`єднанню спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), Державному департаменту продовольства Міністерства аграрної політики і продовольства України, який                                   є уповноваженим органом управління майном. Управління підприємством здійснює його керівник, а наймання на посаду директора здійснюється концерном «Укрспирт» на контрактній основі.
Отже, ДП «Угерський спиртовий завод» підпорядковане концерну «Укрспирт», а Вузлівське МПД ДП «Укрспирт» входить в структуру ДП «Укрспирт». З цього випливає, що ДП «Укрспирт» та концерн «Укрспирт»               є різними суб`єктами господарювання з відмінними апаратом управління та керівниками.
Наведене підтверджується змістом наказів про звільнення позивача                    з роботи з посади заступника керівника з питань безпеки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» (а. с. 6) та прийняття його на роботу на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Угерський спиртовий завод» (а. с. 13), перший            з яких підписаний тимчасово виконуючим обов`язки директора-заступником директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт»), а другий - заступником голови ліквідаційної комісії Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»).
З огляду на викладене апеляційний суд правильно вважав, що Вузлівське МПД ДП «Укрспирт» і ДП «Угерський спиртовий завод» не входять до складу ДП «Укрспирт», а тому аргументи позивача, що накази про звільнення позивача із займаної посади у Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» та про прийняття його на роботу на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Угерський спиртовий завод» мали бути оформлені відділом кадрів апарату управління ДП «Укрспирт» 12 березня 2016 року,                               є необґрунтованими.
Попередження позивача за два місяці про наступне звільнення з роботи              у зв`язку із скороченням штату працівників і виконання роботодавцем вимоги, встановленої частиною першою статті 49-2 КЗпП України, згідно              з якою працівник попереджається персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, не означає, що в день закінчення цього двомісячного строку роботодавець повинен видати наказ про звільнення працівника з роботи. Виходячи із змісту наведеної норми її приписів буде додержано, якщо такий наказ буде прийнятий пізніше, але не раніше зазначеного строку. В будь-якому разі звільненим з роботи працівник може вважатися тільки після видання відповідного наказу. Цим спростовуються доводи позивача про те, що після закінчення строку попередження про наступне вивільнення роботодавець повинен був видати наказ про його звільнення з роботи, а він незалежно від видання наказу мав підстави вважати себе звільненим з роботи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки постанова апеляційного суду прийнята з додержанням норм процесуального права і з правильним застосуванням норм матеріального права, оскаржене судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
 
          Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       В. І. Журавель