Єдиний унікальний номер 233/5733/19 
Номер провадження 22-ц/804/552/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

11 березня 2020  року                                                                                                                        м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Будулуци М.С.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Наумик О.О. в місті Костянтинівці Донецької області, в справі номер 233/5733/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулось  Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа»  з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а відповідач, що є споживачем послуг, зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом.
У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання у відповідача за його особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року  включно утворилася заборгованість в розмірі 46211,39 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року включно в розмірі 46211,39 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, при ухваленні судового рішення застосувати позовну давність в три роки, згідно з статтями 257, 267 ЦК України.
Доводами апеляційної скарги наведено, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначила,  що  її  квартира  підключена  до  системи  централізованого  постачання послуг ВО
«Костянтинівкатепломережа» з особовим рахунком № НОМЕР_1 , проте жодних договорів з позивачем вона не укладала. Про заборгованість позивач її не повідомляв, про наявність заборгованості вона дізналась, коли позивач звернувся з позовом до суду.
Система опалення в будинку знаходиться в край незадовільному стані, фактично в опалювальний сезон відповідач користується електричними проборами для обігріву квартири. 
Всі документи, надані позивачем до позовної заяви, належним чином не засвідчені, тому не мали бути враховані судом при  ухваленні рішення.
Відповідачка не має юридичної освіти, тому надаючи заперечення на позовну заяву не знала, що копію цих заперечень необхідно надсилати на адресу позивача.
В цих письмових запереченнях ОСОБА_1 просила суд застосувати строк позовної давності  згідно зі статтею 257 ЦК України, проте суд не врахував її заяву.
В своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Позивачем до позовної заяви надані всі належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості за послуги з теплопостачання.
Суд першої інстанції дав належну оцінку заяві про застосування строку позовної давності та мотивував своє рішення, посилаючись  на діючі норми законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що КП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою місця проживання ОСОБА_1 :  АДРЕСА_1 .
Відповідно до Актів про підключення житлового будинку АДРЕСА_2 до системи централізованого опалення від 15 жовтня 2015 року, 05 жовтня 2013 року, 23 жовтня 2014 року, 15 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2017 року; 25 жовтня 2018 року, позивачу протягом 2012 - 2019 років надавались послуги з централізованого опалення (а.с. 10-13).
Згідно з довідкою про стан розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року виникла заборгованість за надані позивачем послуги опалення в розмірі 46211,39 грн (а.с. 4-6).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги з теплопостачання в розмірі 46211,39 грн, суд першої виходив з обґрунтованості таких вимог.
Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення щодо вищевказаної квартири.
Відтак, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення споживачу ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , та відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, оскільки їх отримує. 
Факт надання послуг з централізованого опалення щодо будинку, де знаходиться квартира, власником якої є відповідач, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77, 78  ЦПК України не спростовано.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення,  які надає позивач, та має вносити кошти  за користування такими послугами.
Разом з тим, статтею 256 ЦК України встановлена позовна давність, тобто, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За частиною першою статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
В серпні 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року. 
Отже, позивачем заявлено позовні вимоги поза межами трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з жовтня 2012 року по серпень 2016 року.  
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_1 , подаючи 25 жовтня 2019 року до суду заперечення проти позову, зазначила, що позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» не може стягувати заборгованість зі споживача більш ніж у трирічний строк з часу виникнення такої заборгованості, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України.
Тобто,  25 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 в запереченні проти  позову  фактично
заявила про застосування судом позовної давності до винесення судового рішення.
Залишаючи без руху заперечення ОСОБА_1 , суд першої інстанції на це уваги не звернув, та помилково стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року по грудень 2016 року поза межами строку позовної давності.
За таких обставин, виходячи з наведеного вище, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року підлягає зміні. 
Позивач звернувся до суду першої інстанції в серпні 2019 року, тому задоволенню підлягає заборгованість за надані послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності, а саме: за період з серпня 2016 року по  червень 2019 року в розмірі 31249,01 грн (46211,39 грн - 14962,38 грн), де  сума в розмірі 14962,38 грн – заборгованість за період з жовтня 2012 року по грудень 2016 року.
Інші, приведені в апеляційній скарзі, доводи, зокрема неукладення з позивачем договору щодо послуг з централізованого опалення, є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Крім того, згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції,  не передаючи справи на новий  розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.  
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з  відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1299,02 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року по червень 2019 року та про стягнення судового збору – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (ЄДРПОУ 03337119) заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з серпня 2016 року по червень 2019  року в розмірі 31249,01 грн (тридцять одна тисяча двісті сорок дев`ять гривень 01 коп.) та судовий збір в розмірі 1299,02 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Суддя: