УХВАЛА

30 квітня 2020 року 
м. Київ

Справа №  908/1925/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю., 
розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Товариство) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - Філія)
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020
зі справи № 908/1925/19
за позовом Товариства в особі Філії 
до публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2020 (згідно з відміткою «Укрпошта Стандарт») Товариство в особі Філії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою від 02.04.2020, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020 в частині часткового задоволення позовних вимог та залишити рішення господарського суду Запорізької області від 04.12.2019, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі - без змін. 

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що хоча рішення зі справи № 908/1925/19 відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України і не підлягає касаційному оскарженню, зважаючи на предмет спору, проте касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес. Разом з тим скаржник зауважує, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, що в свою чергу призводить до формування неправильної неоднорідної правозастосовчої практики в подібних правовідносинах, а оскаржуване рішення суперечить практиці, викладеній у зазначених скаржником постановах цього ж апеляційного суду, прийнятих при розгляді аналогічних справ з тими ж сторонами. 

Водночас, посилаючись на протиріччя у практиці апеляційного суду, скаржник не зазначив передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав)  оскарження. 

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки у касаційній скарзі скаржник не зазначив, з якої саме підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу, подано скаргу, відповідно до частини другої статті 292 ГПК України Верховний Суд залишає її без руху.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020 зі справи № 908/1925/19 залишити без руху.

2. Надати акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6. 

3. Роз`яснити акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                      Б. Львов