ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       16 квітня 2020 року                м. Чернівці                   справа № 727/10204/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисак І. Н.,
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,
секретар: Тодоряк Г.Д.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чебан В.М., повний текст якого складено 31 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Посилалась на те, що 16.11.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №2446. Від даного шлюбу у сторін народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що спільне життя не склалось та на теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Зазначає, що відповідач почав уникати спілкування з нею та не бажає утримувати дитину в добровільному порядку. Відсутність взаєморозуміння між ними та спільної думки щодо вирішення побутових проблем спонукали до повного розриву їх відносин. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, негативно вплине на фізичний та духовний розвиток спільної дитини, яка проживає разом з нею. 
Просила суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісяця, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Провадження №22-ц/360/20                                                                  Категорія 48

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2020 року позов задоволено частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 листопада 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №2446, – розірвано.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3  в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн щомісячно, починаючи з 27 вересня 2019 року до настання повноліття дитини. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1400 грн щомісячно, починаючи із дати подання позову до суду та до досягнення нею повноліття. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції посилався на те, що розмір аліментів 1600 грн забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що у сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Від спільного шлюбу у них народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).
На даний час позивач по справі та її неповнолітня донька зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 80 СК України  аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 грудня становить - 1779 гривень, а згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на даний час є працездатною особою, хоча офіційно не працевлаштований, інших неповнолітніх дітей та утриманців у відповідача не перебуває. Відповідач є інвалідом війни третьої групи та отримує пенсію, працює нерегулярно по найму, а отже має мінливий дохід.
Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 як батько неповнолітньої  ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 1600 грн щомісячно, починаючи з 27.09.2019 року до настання повноліття дитини.
В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що відповідно до копії посвідчення інваліда війни, він є інвалідом третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України. 
Однак, з копії посвідчення про те, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи вбачається, що воно дійсне до 01.10.2019 року (а. с. 35). Із виписки медичної карти стаціонарного хворого №3120 вбачається, що основний діагноз – Стійкі наслідки ЗЧМТ, виставлений ще у 2015 році і лікування потребувало до народження дитини.
З довідок про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) вбачається, що вони видавались заявнику в травні-червені 2015 року, тобто ще до народження дитини (а. с. 37-38).
Отже, на час народження дитини відповідач як батько повинен був усвідомлювати виникнення у зв`язку з цим обов`язку по її утриманню із наявністю у нього статусу та необхідних витрат на лікування, тому ці обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.
Стосовно вимог апелянта про те, що витрати по даній справі за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави, колегія відзначає наступне. 
Відповідно п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України – у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст.12 даного Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору щодо вимог, подібних до тих, з якими звернулися до відповідача у цій справі.
Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору в даній справі є, зокрема, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, що не пов`язано з його соціальним захистом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі №9901/311/19. 
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції та не містить посилання на обставини, з якими законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміну судового рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2020 року, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                         І.Н. Лисак

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                       І.Б. Перепелюк