Постанова
Іменем України
19 березня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-6230ск18
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року,
встановив:
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 
2020 року засудженій ОСОБА_2 відмовлено у витребуванні матеріалів справи за її клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо неї із зазначенням недоліків, допущених при подачі касаційної скарги та роз`яснено право повторної подачі скарги з усуненими недоліками протягом одного місяця  з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції звернено увагу засудженої на зміст статей 350 та 398 КПК 1960 року і на необхідність зазначити, в чому полягає незаконність оскаржених судових рішень, та навести доводи на обґрунтування скарги, а також, вказано, що питання про відновлення строку на касаційне оскарження перед судом касаційної інстанції суперечить положенням ст. 386 КПК 1960 року.
На адресу Верховного Суду засуджена надіслала виправлену, на її думку, касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що зазначених у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року недоліків касаційної скарги, ОСОБА_2 не усунула.
У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перегляд у касаційному порядку вищезазначених судових рішень, водночас,ОСОБА_2 , заявила відвід судді ОСОБА_1 . 
Дану касаційну скаргу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді ОСОБА_1 .
Положення статей 54, 56 КПК 1960 року визначають підстави відводу судді.
Втім, ОСОБА_2 не обґрунтувала своїх доводів щодо підстав відводу судді ОСОБА_1 , які передбачені зазначеними нормами КПК, а доводи заявленого відводу щодо можливих сумнівів у об`єктивності судді ОСОБА_1 жодним чином не підтвердженні, правових підстав, які унеможливлюють прийняття суддею процесуального рішення у даній справі, відповідно до приписів ст. 388 КПК1960 року, не вбачається. За таких обставин, заявлений відвід судді ОСОБА_1 – задоволенню не підлягає.
Також, у касаційній скарзі засуджена так і не навела належного обґрунтування незаконності оскаржених рішень судів першої та апеляційної інстанцій, на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення статей 370-371 цього Кодексу.
Крім того, у касаційній скарзі засуджена ОСОБА_2 повторно ставить питання про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень перед судом касаційної інстанції, що суперечить положенням ст. 386 КПК 1960 року, відповідно до яких, строк касаційного оскарження може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 КПК 1960 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується,
якщо зміст скарги не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Зважаючи на вищенаведене і керуючись вимогами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, суддя ОСОБА_1 дійшов висновку, що засудженій ОСОБА_2 слід відмовити у витребуванні матеріалів справи за її клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень для перевірки у касаційному порядку.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Суд
постановив:
Заявлений засудженою ОСОБА_2 відвід судді ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Відмовити ОСОБА_2 у витребуванні матеріалів справи за її клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень для перевірки в касаційному порядку.   
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      ОСОБА_1