ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4552/19  Номер провадження 22-ц/814/579/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Мисечко А.І., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року (ухвалене суддею Васильєвою Л.М., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 03.07.2007. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.07.2007, згідно якої отримав кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті (http:www.privatbank.ua) складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленомуи «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті (http: www.privatbank.ua), що дає підстави банку змінювати відсотки за користування кредитом. Відповідач ОСОБА_1 своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом, яка станом на 15.07.2019 становить у сумі 14 119.96 грн, та складається із: 4 268 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 953.35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5 188.14 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 800 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 660.47 грн - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим, Банк просив стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 14 119.96 грн та судові витрати по справі.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимогакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  стягнення заборгованості - відмовлено.
З даним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Тому, відсутність підпису Позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, а також не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Вказує, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви від 03.07.2007 року, у якій визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів та штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору. Так, у вказаній заяві відповідач висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених цим договором більш ніж на 120 днів… позичальник зобов`язаний сплатити штраф 250 грн. + 5% від суми позову. Тому, саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно здійснено перерахунок суми заборгованості за фактично отриманими відповідачем коштами, що призвело до повного позбавлення права позивача на отримання грошових коштів в супереч істотним умовам кредитного договору. Крім того, вказує, що судом не враховано те, що кредитний ліміт на виданій відповідачу кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з?явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.07.2007, згідно якої отримав кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Одночасно сторонами, було досягнуто домовленості, що за користування кредитними коштами, відповідач сплачує позивачу проценти у розмірі 1.9% щомісячно, та несе відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у вигляді штрафу (фіксована частина 250 грн. і 5% від суми заборгованості).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.
Згідно з наданим банком розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 15.07.2019 становить у сумі 14 119.96 грн, яка складається із: 4 268 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 953.35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5 188.14 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 800 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 660.47 грн - штраф ( процентна складова). 

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.07.2007 шляхом підписання анкети-заяви. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з цим, місцевий суд аналізуючи наявні у матеріалах справи докази та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, дійшов висновку про те, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем відсутня, оскільки ОСОБА_1 переплатив банку кошти у розмірі 2774, 33 грн. (9605 - 6830,67 = 2774, 33).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про відсутність у позивача підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 03.07.2007, а тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовив.

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 15 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кердиту складає 4268 грн, а за простроченим тілом кредиту складає 2953,35 грн. Заборгованість по процентах за користування кредитим відсутня.
За умовами Договору обов`язок відповідача включає повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення строкових платежів сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит – це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.
Суд першої інстанції, не звернув уваги, на те, що заява підписана відповідачем, містить узгоджені сторонами умови, щодо необхідності сплати останнім процентів за користування кредитом в розмірі 1.9% щомісячно.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо обов`язку зі сплати пені, визначення розміру процентної ставки, пені на рівні визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. 
Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.01.2014 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (24 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми пені, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами та за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відповідні суми. 

В той же час зі змісту заяви підписаної відповідачем, вбачається те, що сторони узгодили умови та розмір штрафу, який має сплатити боржник в разі порушення взятого на себе зобовязання за кредитним договором. Даний факт також залишено судом першої інстанції поза увагою, що вплинуло на законність прийнятого рішення.
Твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 03.07.2007 року.
Виходячи з викладеного вище, обставин справи та наданих сторонами розрахунків заборгованості колегія суддів приходить до наступних висновів.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 15.07.2019 року відповідачем було використано кредитних коштів в сумі 6869,53 грн (4979.47 + 1890.06).
За період із 01.06.2015 року по 15.07.2019 року позивачем нараховано процентів за користування кредитом в сумі 9627.34 грн. Колегія суддів критично ставиться до вказаної суми,оскільки банком безпідставно застосовано процентну ставку у розмірі більшому ніж передбачено договором, та застосовано збільшуючи коефіцієнти, виходячи з Умов і правил, які не є частиною договору. Виходячи з встановленого сторонами розміру процентної ставки 1.9% щомісячно, сума процентів за вказаний період, яка підлягала сплаті складала 5247.38 грн.
Таким чином на момент звернення позивача до суду відповідач, мав сплатити останньому загальну заборгованість у сумі 12116.91 грн (6869,53+5247.38).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем протягом вказаного періоду було сплачено 10214.29 грн, а тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 1902.62 грн.
Крім того, також з відповідача підлягає стягненню передбачена умовами договору неустойка у вигляді штрафу в сумі (250+95.13) 345.13 грн.
Інші доводи апеляційної скарги про укладення з відповідачем кредитного договору відповідно до норм чинного законодавства в якому погоджено всі його істотні умови та надання на підтвердження цього належних доказів не підлягають задоволенню, оскільки в повній мірі спростовуються наявними у справи матеріалами та встановленими фактичними обставинами. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України  судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн. Оскільки даною постановою позов задоволено частково, то вимоги банку задоволено на 16%. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 768.40 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»– задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості –задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 1902,62 (одна тисяча дев`ятсот дві гривні 62 копійки) грн заборгованості за тілом кредиту та 345.13 (триста сорок п`ять гривень 13 копійок) грн. штрафу, а всього 2247.75 (дві тисячі двісті сорок сім гривень 75 копійок) грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) грн судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська _______________ О.О. Панченко