КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №753/20249/19                                                                 головуючий у суді І інстанції: Комаренцева Л.В.
провадження №22-ц/824/4325/2020                                           головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
17 березня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гуля В.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
    
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.Свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що відповідач оформив заявку для отримання позики, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача. На підставі заповненої відповідачем заявки, 19.09.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики №74200. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Станом на день подання позову, відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 103 129,60 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. 
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 10129,60 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року залишено без задоволення позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, а також порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що позивач виконав умови договору позики у повному обсязі. Перерахувавши на на картковий рахунок відповідача кошти. Зазначає, що доказів неотримання грошових коштів відповідачем до суду першої інстанції не надано,  а також відповідач за своєю волею обрав позикодавця в якості позичальника та уклав договір позики. Звертає увагу суду, що заява для отримання коштів містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника також фото останнього,  а тому на підставі заповненої відповідачем заявки між сторонами було укладено договір позики у електронній формі. 
Відповідач  ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надала.
Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» - Яременко О.В. просив суд апеляційної інстанції провести розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.
Однак, вказане клопотання не може бути задоволене судом з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, суд враховує, що докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.
Як убачається з матеріалів справи, ціна даного позову становить 103129,60 грн..
Згідно із визначеною ціною позову, справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а клопотання представника позивача залишенню без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем належних та достовірних доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача до суду не надано. Крім того, надана позивачем паперова копія договору позики № 74200 від 19.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 79 та 80 Цивільного кодексу України щодо достовірності та достатності доказів, та не може бути доказом факту укладення договору. 
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ«Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановлено, що 19 вересня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики №74200, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 2400,00 грн. строком на 30 (тридцять) днів (п.1.3 Договору позики) (а.с.34-42).
Згідно до Заяви на отримання позики, в особистому кабінеті відповідач надав фотокопії свого паспорта, зазначив свої особисті дані, електронну почту, мобільний телефон, адресу проживання, надав особисте фото та вказав інші дані, а також підписав електронним ключом (а.с. 27-33).  
Відповідно до довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про зарахування 19.09.2016 року суми 2400 грн. власнику картки ОСОБА_1 від ТОВ «ВЕЛЛФІН» № транзакції в системі а_196328_74200 (а.с. 44).
Відповідно до Довідки щодо заборгованості за Договором №74200 від 19 вересня 2016 року, станом на 19 жовтня 2019 року загальна сума заборгованості складає 103129,60 грн., що складається із: заборгованості за основною сумою позики складає 2400,00 грн., заборгованості за відсотками згідно договору складає 48513,60 грн., заборгованості за простроченими відсотками згідно договору складає 52216,00 грн. (а.с.43).
Відповідно до п.1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента процента від суми позики, але не менше ніж 20 за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором; сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.
У п.7.2 Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надана позивачем паперова копія договору позики № 74200 від 19.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 79 та 80 Цивільного кодексу України щодо достовірності та достатності доказів, та не може бути доказом факту укладення договору, оскільки договір позики укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Також, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про те що, суду не наданоналежних та достовірних доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача, оскільки зазначені доводи спростовуються довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про зарахування 19.09.2016 року суми 2400 грн. власнику картки ОСОБА_1 від ТОВ «ВЕЛЛФІН» № транзакції в системі - а_196328_74200 (а.с. 44). 
Відтаку, суд апеляційної інстанції вважає, що правовідносини у даній справі виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, а також не спростовував, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватися положеннями ст. ст. 6, 627 ЦК України, а також ст. ст. 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 103129,60 грн., що складається із: суми позики у розмірі2400,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 48513,60 грн., заборгованості за простроченими відсотками 52216,00 грн..
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4802,50 грн., що складає 1921,00 грн. - сплачений судовий збір про подачі позову + 2881,50 грн. - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги (а.с. 8, 103).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» задовольнити.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ; місце проживання:   АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48; код ЄДРПОУ: 39952398) заборгованість за договором позики у розмірі 103129,60 грн., що складається із: суми позики у розмірі 2400,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 48513,60 грн., заборгованості за простроченими відсотками 52216,00 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ; місце проживання:   АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48; код ЄДРПОУ: 39952398) судові витрати у розмірі 4802,50 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «17» березня 2020 року. 

Головуючий суддя     Судді	Л.П. Сушко         В.В. Гуль         О.І. Сліпченко