Ухвала 
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/4725/17-ц
 
провадження № 61-39св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Невмержицький Віталій Іванович,
відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Невмержицького Віталія Івановича, на постанову Київського апеляційного суду                             від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,                
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                          приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -                       АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації та запису про передачу права власності на предмет іпотеки.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у складі судді Шереметьєвої Л. А. від 19 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності та запису про передачу права власності                     ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,60 кв. м, житловою                    29,50 кв. м, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31674455 від 03 жовтня 2016 року, та скасування запису про право власності № 16693850, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р. О.
Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 640,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
 
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір між банком та позивачем був укладений в іноземній валюті, загальна площа квартири, переданої в іпотеку на забезпечення кредитного зобов`язання, не перевищує 140 кв. м та вона є єдиним постійним місцем проживання позивача, що є підставою для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Також суд зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року стягнуто з позивача та поручителів на користь                  ПАТ КБ «ПриватБанк заборгованість за кредитним договором                             від 12 листопада 2004 року у загальному розмірі 16 647,99 дол. США.                         11 жовтня 2016 року    ОСОБА_1 майже в повному обсязі виконав зазначене рішення суду, сплативши на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»               11 600 дол. США та судовий збір у розмірі 7 930 грн, тому звернення стягнення на предмет іпотеки є подвійним притягненням позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року скасовано.
У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 960,00 грн.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , виходив із того, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснена за згодою ОСОБА_1 , що висловлена у пункті 28 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Разом з тим наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, тому застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. 
Отже, рішення про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню з підстав, викладених у позові.
 
У січні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат                  Невмержицький В. І., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити рішення суду першої інстанції в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.
Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що у цьому випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
Згідно з статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право власності на спірну квартиру перейшло до ПАТ КБ «ПриватБанк» на законних підставах. Тобто приватний нотаріус під час вчинення оспорюваних дій діяв на підставі норм законодавства України, умов договору іпотеки та в межах своєї компетенції. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на ці правовідносини не поширюється. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. 
 
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 09 грудня 2019 року, у справі № 464/8589/15-ц, касаційне провадження 
№ 61-10874сво18.
 
Прикладом наявності протилежних за змістом правових висновків у рішеннях Верховного Суду є постанова Великої Палати Верховного Суду               від 20 листопада 2019 року, що була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень 19 грудня 2019 року, тобто після ухвалення судового рішення Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у справі № 802/1340/18-а, провадження 
№ 11-474апп19, яка за аналогічних фактичних обставин і застосованих норм права дійшла протилежних висновків, зокрема, що дії приватного нотаріуса щодо проведення державної реєстрації права власності на іпотечну квартиру є неправомірними.  
 
Аналіз викладених правових висновків у наведених прикладах свідчить про існування різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.
При цьому колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).
 
У зв`язку з чим ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року справу 
№ 644/3116/18-ц (провадження № 61-23265св19) за позовом                         ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А. В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
 
Оскільки справа 644/3116/18-ц (провадження № 61-23265св19) за позовом                                ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А. В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-45цс20), колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації та запису про передачу права власності на предмет іпотекидо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 644/3116/18-ц (провадження                          № 61-23265св19) за позовом  ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.   
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк