Ухвала
 
17 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/25561/16-ц
провадження № 61-6499ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Судаков Валерій Валерійович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду           від 13 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення збитків,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, зменшивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача збитки в розмірі 288 462,38 грн.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 10 серпня 2005 року між Акціонерним поштовим пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», назву якого згодом було змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір            № 014/0048/74/34115, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі                19 500 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 , а 17 січня 2007 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_3 було укладено договір страхування від нещасного випадку серія  БАНВ № 50/1078, за умовами якого страхова сума становить 82 820 грн, страховим випадком визначається смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, а вигодонабувачем є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок нещасного випадку. Пунктом 2.5. договору страхування від нещасного випадку серія БАНВ № 50/1078 від 17 січня 2007 року передбачено, що страховик здійснює виплату у розмірі 100 % страхової суми за договором у разі смерті застрахованої особи, й виплата проводиться вигодонабувачу в рахунок погашення існуючої заборгованості застрахованої особи за кредитним договором, але не більше суми заборгованості на день смерті, а решта страхової суми виплачується спадкоємцям застрахованої особи у відповідності з законодавством. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-1142/09 від 14 липня 2009 року за кожним із спадкоємців за законом першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме за його неповнолітнім сином ОСОБА_4 та його батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , за кожним, визнано право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , а також за ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною померлого ОСОБА_3 , визнано право власності на 1/2 частини вказаної квартири, та зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» замінити в кредитному договорі від 10 серпня 2005 року  № 014/0048/74/34115 та в договорі іпотеки від 17 вересня 2005 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , померлого позичальника             ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Рішенням Приморського районного суду            м. Одеси від 08 жовтня 2013 року у справі № 2-411/11 стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітньою ОСОБА_4 , та на користь ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по 5 662,26 грн. На дату настання страхового випадку - смерті ОСОБА_3 , сума його боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором становила 65 833,21 грн, та цей борг мав погашатися шляхом перерахування грошових коштів страховиком ПрАТ «УПСК» на рахунок вигодонабувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», але ці свої зобов`язання ПрАТ «УПСК» не виконало, що призвело до того, що на цей час заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором              від 10 серпня 2005 року № 014/0048/74/34115 становить 288 462,38 грн. Також, відповідно до пункту 4 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування шкоди, отже, збитками є сума її заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором у розмірі 288 462,38 грн, яку ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» має сплатити на її користь. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 27 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в задоволенні позову відмовив.
 
01 квітня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Судаков В. В., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;                   б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення збитків у розмірі 288 462,38 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн). 
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що вирішення питання чи підлягає відшкодуванню майнова шкода, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед кредитором потерпілої особи, внаслідок нечіткого правового регулювання таких правовідносин та відсутності практики Верховного Суду має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у таких правовідносинах.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.     
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме пункту 3 частини першої статті 215 та статті           382 ЦПК України, викликані саме відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення у постанові Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Судаков Валерій Валерійович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня           2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення збитків.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко