ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2020 р.                                                          Справа №914/1261/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                      Скрипчук О.С
суддів                                                                                          Данко Л.С.
                                                                                                    Мирутенка О.Л.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за № 308/10.1004 від 21.12.2019 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2019 року (повний текст рішення складено 12.12.2019 року, м. Львів, суддя Стороженко О.Ф.)
у справі № 914/1261/19
за позовом: Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів 
до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м. Львів 
про стягнення грошових коштів у сумі 12 493,35 грн. 
ВСТАНОВИВ:
Львівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 12 493,35 грн. виплаченої допомоги по безробіттю   ОСОБА_1 , поновленому на роботі за рішенням суду.
Рішенням Господарського суду Львівської  області від 05.12.2019 у справі № 914/1261/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області на користь Львівського обласного центру зайнятості  грошові кошти у сумі 12493,35 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до вимог частини 1 статті 34, частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу виплати, здійснені останнім ОСОБА_1 , якого за рішенням суду було поновлено на посаді головного державного ревізова-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з 03.05.2018.
Не погоджуючись із рішенням суду, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області  від 05.12.2019 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення господарського суду Львівської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.  
В обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на те, що суди неправильно застосували положення частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  і не застосували норми  статті 36 цього Закону.
Позивачем  до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому    зазначив, що підставою для прийняття рішення про стягнення коштів з роботодавця став наказ Городоцької об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області   №2-0 від 26.02.2019, виданий на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 у справі № 857/309/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 03.05.2018. Позивач вважає, що має правові підстави на відшкодування за рахунок відповідача суми виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, на підставі статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
08.06.2018 Фізичною особою ОСОБА_1 подано Новояворівській міській філії Львівського обласного центру зайнятості (яка є структурним підрозділом Львівського обласного центру зайнятості) Заяви про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю.
Новояворівською міською філією Львівського обласного центру зайнятості, Наказами від 08.06.2018 та 15.06.2018, надано зазначеній Фізичній особі статус безробітного та призначено їй допомогу по безробіттю.
Упродовж липня 2018 - березня 2019 зазначеній особі виплачено допомогу по безробіттю у загальній сумі 12493,35 грн., що підтверджують дані Довідки АТ «КБ «Приватбанк».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 у справі №857/309/19 ОСОБА_1 поновлено (з 03.05.2018) на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.
На підставі зазначеного судового рішення, Городоцькою об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області (реорганізованою шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області) видано Наказ №2-0 від 26.02.2019, яким поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді з 03.05.2018 та скасовано Наказ від 02.05.2018 про звільнення з роботи.
Позивач стверджує, що ОСОБА_1 своєчасно повідомив Новояворівську міську філію Львівського обласного центру зайнятості про поновлення його на роботі, що зумовило прийняття Рішення про припинення реєстрації зазначеної особи як безробітної та припинення їй з 26.02.2019 виплат по безробіттю (Наказ №НТ190314 від 14.03.2019). Відтак, позивач вважає,  що факт поновлення на роботі ОСОБА_1 рішенням суду, згідно з нормами  ч. 1 ст. 34 та ч. 4 ст.  35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зумовлює виникнення у Відповідача (Роботодавця) обов`язку з відшкодування Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України (від імені якого діє Львівський обласний  центр зайнятості) всієї суми виплат по безробіттю, здійснених зазначеній особі за час перебування її на обліку як безробітної.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Відповідно до п. 1  ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Пунктом 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.
Згідно п. 2 ч. 1  ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.
У п. 2 ч. 1  ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
Частиною 1  ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Відповідно до ч. 4  ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Згідно з ч. 1  ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що  положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося Городоцькою об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області (реорганізованою шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області), яка по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому на неї покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Львівський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Враховуючи викладене, колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача виплаченої допомоги по безробіттю на підставі частини 4  статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Доводи відповідача про те, в силу приписів ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", кошти, які були виплачені  Львівським обласним центром  зайнятості повинні стягуватись з ОСОБА_1 є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідачем не надано суду доказів умисного невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків та зловживання ними, а отже безпідставними є доводи скаржника щодо необхідності стягнення зазначених коштів, як зайво виплачених, безпосередньо з безробітного.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2019 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області  відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2019  року у справі № 914/1261/19 залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий - суддя                                                            Скрипчук О.С.

суддя                                                                                          Данко Л.С.

суддя                                                                                          Мирутенко О.Л.