ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року 
Київ
справа №816/951/17
адміністративне провадження №К/9901/15551/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г., 
суддів - Губської О.А., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року (суддя Алєксєєва Н. Ю.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (судді: Зеленський В. В, П`янова Я. В., Чалий І. С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА України в Полтавській області), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області в якому просила:
- визнати протиправною відмову ТУ ДСА України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІІІ , тобто 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати 3200,00 грн;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень - травень 2017 року включно, доплату за вислугу років в розмірі 30 % від посадового окладу 32000,00 грн та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІІІ, тобто посадовий оклад 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3200,00 грн та з врахуванням виплачених сум;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Полтавській області в місячний строк з дня набрання чинності постановою суду подати звіт про виконання рішення;
- допустити постанову до негайного виконання у межах виплат за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що відповідно до частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200,00 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 32000,00 грн. Однак, за січень-травень 2017 року відповідач в порушення зазначених норм нарахував та виплатив ОСОБА_1 суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу в розмірі 16000,00 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІІІ, тобто 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року, за період фактичної роботи, допомогу на оздоровлення у розмірі, встановленому частинами 2, 3, 5 статті 133, статті 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ, в розмірі 3200,00 грн, з виплатою доплати за вислугу років - з 01 січня 2017 року в розмірі 30% від посадового окладу, з урахуванням проведених позивачу виплат у вказаному періоді. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій вмотивовані тим, що у спірному періоді, а ні до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, а ні до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ зміни в установленому порядку не вносилися, тому починаючи з 01 січня 2017 року суддівська винагорода суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, повинна обраховуватися виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453) відповідно до розміру встановленого статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ - 3200,00 грн. Суди не знайшли підстав для застосування заходів судового контролю, а тому в цій частині позовних вимог відмовили. Також суди дійшли висновку, що дана постанова не підлягає негайному виконанню, скільки ОСОБА_1 суддівську винагороду за період січень-травень 2017 року отримала повністю, а в даному позові розглядався спір не про невиплату заробітної плати, а про її нарахування на підставі різних нормативно-правових актів, що по різному трактують спосіб нарахування розміру місячної суддівської винагороди.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Скаржник зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», який застосовувався відповідачем при нарахуванні суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивачу у спірний період, не змінює розмір суддівської винагороди, визначений статтею 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року. Він лише визначає розмір мінімальної заробітної як розрахункової величини для визнання посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат до приведення законодавчих актів у відповідність із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Скаржник стверджує, що  Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200,00 грн, не передбачені, тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку виплати суддівської винагороди (допомоги на оздоровлення) позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.
Позиція інших учасників справи.
Заперечення на касаційну скаргу від позивача до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.
На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено колегію суддів для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: суддя - доповідач - Стерелець Т. Г., судді: Білоус О. В. Желтобрюх І. Л. 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року № 557/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стерелець Т. Г.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: суддя - доповідач Загороднюк А. Г., судді: Єресько  Л.О., Соколов В. М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23 квітня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2020 року перенесено розгляд касаційної скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року на 05 травня 2020 року.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04 травня 2020 року № 726/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з відпусткою судді Єресько Л.О.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: суддя - доповідач Загороднюк А. Г., судді: Губська  О.  А., Соколов В. М.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 12 січня 2012 року №4322-VI обрана на посаду судді Карлівського районного суду Полтавської області безстроково.
Указом Президента України «Про переведення суддів» від 13 березня 2013 року № 133/2013 суддю Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 переведено на роботу на посаді судді Київського районного суду міста Полтави.
На підставі вказаного Указу Президента України наказом голови Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року №3-о.с. зараховано ОСОБА_1 на посаду судді Київського районного суду м. Полтави з 28 березня 2013 року.
Згідно штатного розпису Київського районного суду м. Полтави на 2017 рік, посадові оклади суддів затверджені на рівні 16     000,00 грн.
Відповідно до наказу Київського районного суду м. Полтави з 14 березня 2016 року № 2-о.с., ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу в зв`язку з наявністю стажу роботи 10 років.
ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційного оцінювання, зокрема, для підтвердження відповідності займаній посаді судді, що підтверджується листом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 12 липня 2017 року № 21-39123/17-вих.
За змістом бухгалтерського розрахунку ТУ ДСА України в Полтавській області, суддівська винагорода позивачу у період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року нараховувалася виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат у розмірі 1600,00 грн, визначених згідно з п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (у загальному розмірі 16     000,00 грн).
Доплата за вислугу років позивачу нараховувалася, виходячи із цього ж окладу у розмірі 30 % посадового окладу з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року.
Також у спірному періоді позивачу згідно наказу Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2017 року № 3-в надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 28 березня 2017 року по 27 березня 2018 року тривалістю 10 робочих днів з 06 по 19 лютого 2017 року.
Крім того, у відповідності до наказу Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року№ 3-о.с. ОСОБА_1 надано допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу за період відбутої частини щорічної основної відпустки з 06 по 19 лютого 2017 року.
Як слідує із бухгалтерського розрахунку ТУ ДСА України в Полтавській області позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 16     000,00 грн.
Позивач звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області із заявою від 30 травня 2017 року, в якій просила нарахувати та виплатити судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-травень 2017 року включно у розмірі, встановленому ч. 2, 3, 5 статті 133, статті 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ, в розмірі 3200,00 грн, з виплатою доплати за вислугу років 30% від посадового окладу та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік.
06 червня 2017 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Полтавській області надано відповідь №02-19/1150, в якій вказано, що правових підстав для перерахунку та виплати позивачу суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу 32000,00 грн у Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області немає.
ОСОБА_1 не погодилася із такими нарахуваннями, посилаючись на статтю 130 Конституції України, якою визначено, що розмір суддівської винагороди визначається законом про судоустрій, а у спірних правовідносинах підлягає застосуванню Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, частиною першою статті 133 якого встановлено, що суддівська винагорода регулюються цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, звернулася до суду з даним позов.
Джерела права й акти їх застосування.
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам.
Стаття 130 Конституції України гарантує, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 частини третьої даної статті Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, пунктом 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
За змістом статті 83 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); професійна етика; доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
Пунктом 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 року, №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
Зокрема, частиною третьою статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до статті 3 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначається розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21 грудня 2016 року №      1801-VIII, установлено в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 01 січня - 3200,00 грн.
Разом з тим, частиною першою статті 8 Закону №108/95-ВР передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ і утворюватимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3     200,00 грн) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
Таким чином законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1     600,00 грн».
На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3     200,00 грн; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1     600,00 грн. 
Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді застосовується розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року справа № 805/2364/17-а, від 24 жовтня 2018 року справа №816/1406/17, від 10 липня 2019 року № 820/3217/17, від 30 липня 2019 року № 820/1850/17, 820/1852/17, від 24 жовтня 2018 року №812/227/18, від 24 жовтня 2018 року 826/12077/17.
За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та дійшов висновку, що у цій справі у задоволенні позову слід відмовити повністю.
З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області задовольнити.
2. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                                А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                     О.А. Губська

                                                                                                    В.М. Соколов