У Х В А Л А
26 травня 2020 року
м. Київ
Провадження № 13-27зво20
 
Справа № 1-175/1999
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді – доповідача  ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 30 травня 2000 року щодо нього за виключними обставинами і
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року ОСОБА_18 засуджено за пунктами «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ст. 208, ст. 42 Кримінального кодексу України 1960 року (далі – КК 1960 року) до смертної кари – розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2000 року вказаний вирок змінено. Призначене ОСОБА_18 за пунктами «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93 КК 1960 року покарання у вигляді смертної кари – розстрілу замінено на  довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На  підставі ст. 42 вказаного Кодексу ухвалено вважати його засудженим за  пунктами «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ст. 208 КК 1960 року додовічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
У заяві засуджений просить переглянути вищевказані судові рішення за  виключними обставинами, якими вважає рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 № 2-р/202. Вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (порушення його права на захист) під час касаційного перегляду Верховним Судом України вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року та права на справедливий судовий розгляд.
У зв`язку з невідповідністю заяви ОСОБА_18 вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а саме - через відсутність обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин, неузгодження вимог особи, яка подає заяву, положенням ст. 436 цього Кодексу, 24 березня 2020 року суддею-доповідачем постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_18 залишено без руху та встановлено заявнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків. Також заявнику роз`яснено, що в разі, якщо недоліків не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто.
Копію судового рішення надіслано засудженому та згідно розписки отримано ним 07 квітня 2020 року.
Проте ОСОБА_18 не усунув недоліків заяви, залишеної без руху, в установлений строк. Нової заяви не надходило.
Неусунення недоліків, на які вказано в ухвалі про залишення заяви без руху, позбавляє Велику Палату Верховного Суду можливості відкрити провадження за виключними обставинами.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 464 КПК, до заяви про перегляд судового рішення за    виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу, відповідно до яких залишена без руху заява повертається, якщо в установлений строк особа не усунула наявні в ній недоліки.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 30 травня 2000 року щодо нього за виключними обставинами разом із усіма доданими до неї матеріалами повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        ОСОБА_1 
 Судді:ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9 ОСОБА_11  ОСОБА_10  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17