ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року 

м. Київ

Справа №  908/1827/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Студенця В.І., Баранця О.М., 
за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.
за участю представників:
Позивача: Ігнатьев Д.П. 
Відповідача: Комраков С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну   скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019
(головуючий суддя - Верхогляд Т.А., судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.)
та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019
(суддя Корсун В.Л.)
  у справі №908/1827/19
за позовом Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради
до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського міського району електричних мереж
про скасування оперативно -господарської санкції,
  
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.   Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (далі   - "Бердянськводоканал") звернулось до Господарського суду Запорізької області   з позовом   до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського міського району електричних мереж (далі - ПАТ "Запоріжжяобленерго" )   про визнання недійсним рішення ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського МРЕМ про застосування до КП "Бердянськводоканал" оперативно - господарських санкцій у розмірі 324 092,41 грн, яке оформлене протоколом №76 засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12.09.2018. 
2. В обґрунтування позову КП "Бердянськводоканал" посилається на те, що ПАТ "Запоріжжяобленерго",   в порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, безпідставно застосувало до підприємства   оперативно - господарську санкцію.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Ухвалою Господарського суду Запорізької області   від 02.09.2019, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019, закрито провадження у справі, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України     (далі - ГПК України).
4. Закриваючи провадження у справі суди посилались на те, що Господарським судом Запорізької області розглядалась справа № 908/2049/18 за позовом КП "Бердянськводоканал" до ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського МРЕМ про визнання недійсним рішення ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського МРЕМ про застосування до КП "Бердянськводоканал" оперативно-господарських санкцій у розмірі 324 092,41 грн, яке оформлене протоколом №76 засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12.09.2018. Рішенням Господарського суду Запорізької області   від 24.01.2019 у справі № 908/2049/18 у позові відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою   Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019. Постановою Верховного Суду від 26.06.2019   рішення Господарського суду Запорізької області   від 24.01.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 908/2049/18 залишено без змін.
5.     З урахуванням зазначеного, суди посилаючись на те, що     у справі                                                        № 908/2049/18   сторони   ті ж самі, що і   у справі № 908/1827/19,   позивач у даній справі обґрунтовує позовні вимоги аналогічними обставинами, що і у справі № 908/2049/18,     предмет спору, у вказаних справах є аналогічним   -   визнання недійсним рішення ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського МРЕМ, яке оформлене протоколом №76 засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12.09.2018, а тому,  суди дійшли висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
  
Короткий зміст вимог касаційної скарги та   узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. КП "Бердянськводоканал" не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, звернулося до суду касаційної інстанції   з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення та направити справу до суду   першої інстанції для продовження розгляду.
7. У касаційній скарзі скаржник посилається   на порушення судами попередніх інстанцій ст.ст. 175, 231   ГПК України, оскільки вважає, що у справі № 908/2049/18     та у справі, що розглядається, різні правові підстави звернення з позовом, на що не звернули належної уваги суди попередніх інстанцій.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
8.   ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало до касаційного суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
  
Позиція Верховного Суду 
9. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
10.   Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.
11.     Пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
12.       Зі змісту вказаних норм права можна зробити висновок, що однією з цілей цих норм законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.
13.  Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.
14. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
15. Підставою позову є обставини, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Такими обставинами є юридичні факти, тобто такі, які зумовлюють правові наслідки і з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Разом з тим, не вважається зміною підстав позовних вимог доповнення новими обставинами, при збереженні первісних обставин та зміни посилань на норми матеріального чи процесуального права. 
16. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
17.   Отже, передумовою для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України, є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та, як наслідок встановленого, застосування пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України. 
18.     При цьому, для закриття провадження у справі, на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, у зв`язку з наявністю такого, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав,   необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін спору, предмету позову, підстав звернення до суду з позовною заявою.
19.   Суд першої інстанції приймаючи рішення про закриття провадження у справі зазначив, що позивач звернувся з позовом про   визнання недійсним рішення ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Бердянського МРЕМ про застосування до КП "Бердянськводоканал" оперативно-господарських санкцій у розмірі 324 092,41 грн, яке оформлене протоколом №76 засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12.09.2018, при цьому, в ході підготовчого засідання у даній справі відповідачем повідомлено суд, що предмет та обставини, зазначені КП Бердянськводоканал БМР в позовній заяві за вих. від 17.07.19 № 3955 по справі № 908/1827/19 вже були предметом розгляду судової справи № 908/2049/18, по якій прийнято рішення по суті та яке набрало законної сили. 
При цьому, суд зазначив, що як вбачається із наданих відповідачем до матеріалів справи рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2019, постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, предметом спору у справі № 908/2049/18 є позовні вимоги КП Бердянськводоканал БМР до ПАТ Запоріжжяобленерго в особі Бердянського МРЕМ про визнання недійсним рішення ПАТ Запоріжжяобленерго в особі Бердянського МРЕМ про застосування до КП Бердянськводоканал оперативно-господарських санкцій у розмірі 324 092,41 грн, яке оформлене протоколом №76 засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12.09.2018. 
Вказавши зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вже є таким, що набрало законної сили рішення суду у справі № 908/2049/18 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому, наявні правові підстави для закриття провадження у справі № 908/1827/19, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
20. Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу   суду першої інстанції, фактично послався на ті ж самі обставини, що і суд першої інстанції.
21. При цьому, відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
22.  У той же час відповідно до частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. 
23.  Разом з тим, суд першої інстанції належним чином зазначених вище вимог закону не врахував та належним чином   не з`ясував чи наявні всі обставини для відмови у відкритті провадження, передбачені   пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України, саме щодо наявності всіх трьох складових, необхідних для застосування п. 3 ч.1 ст.231 ГПК України, внаслідок чого суд першої інстанції   дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
24. Так, суд першої інстанції вказуючи на те, що наявне   рішення суду у справі № 908/2049/18, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, належним чином не встановив та не обґрунтував зазначених обставин, судом не було проаналізовано підстав позову у справі  № 908/2049/18 та у справі, що розглядається судом. Тоді як вказане є обов`язковою умовою для застосування п. 3 ч.1 ст.231 ГПК України.
25. А тому, ухвала   суду першої інстанції про закриття провадження у справі прийнята з порушенням положень ст.ст.175, 231, 236, 237 ГПК України.
26.   На вказані порушення не звернув уваги і суд апеляційної інстанції, пославшись фактично на ті самі обставини, припустився тих же порушень, що і суд першої інстанції.
27.  Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 86, 236, 237, 269, 270 ГПК України, взагалі не зазначив у постанові мотивів та висновків за апеляційною скаргою КП "Бердянськводоканал".   Мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції майже не містить мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, приймаючи рішення про залишення без змін ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі, саме доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, як і не містить мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
28. За наведених обставин постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати такою, що відповідає положенням статей 86, 236, 237, 269, 282 ГПК України.
29. На вказані порушення посилається позивач у касаційній скарзі, тому судом касаційної інстанції приймаються доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій  належним чином не встановили обставин та не дослідили підстав, за наявності яких суд закриває провадження у справі, відповідно до положень п. 3 ч.1 ст.231 ГПК України.
30.  Викладене свідчить про порушення судами норм процесуального права, а саме ст. ст. 175, 231, 236, 237   ГПК України і про наявність, визначених частиною третьою статті 310 названого Кодексу підстав для скасування відповідних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.   
31. Відповідно до частин першої, другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
32. З урахуванням повноважень касаційного суду, відповідно до статті 300, 308 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів про порушення судами попередніх інстанцій положень ст.ст. 175, 231 ГПК України та   не встановлення судами попередніх інстанцій   всіх обставин справи, що свідчать про наявність підстав для закриття провадження у справі, а тому,   касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
33. Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій належним чином не встановили   обставин у даній справі, в той час як відповідно до ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, отже ухвала та постанова судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
34. Відповідно до ч.ч.1, 4 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
35.  Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина 3 статті 304 ГПК України).
37. У силу приписів пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
38. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 ГПК України, постанова апеляційної інстанції та ухвала господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
39.    Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно і об`єктивно дослідити підстави, встановлення яких є необхідним для закриття провадження у справі, надати їм оцінку і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.
Щодо судових витрат
40. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
  
ПОСТАНОВИВ:
1.  Касаційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради задовольнити частково.
2.   Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 у справі №908/1827/19 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                  О.А. Кролевець

Судді                                                                                                          В.І. Студенець

                                                                                                                   О.М. Баранець