ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року 
Київ
справа №804/14845/15
адміністративне провадження №К/9901/8827/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г., 
суддів - Білак М.В., Соколова В.М.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року (суддя Чорна В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року (судді: Чабаненко С.В., Іванов С.М.  Шлай А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з  позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3058-к від 09 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції з 09 вересня 2015 року, стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 вересня 2015 року, а також моральну шкоду в розмірі 30  000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що вважає наказ про його звільнення необґрунтованим та таким, що прийнятий з грубим порушенням Конституції України, Кодексу законів про працю України, у спосіб, не передбачений Конституцією та законами України. Зокрема, позивач посилається на ст. 40, 41 КЗпП України, Закон України «Про державну службу» та вказує на те, що відповідач в наказі про звільнення посилається на недоведені факти порушень Закону «Про державну службу» та загальні правила поведінки державних службовців, що свідчить про неправомірність даного наказу. Також, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та кошти на відшкодування моральної шкоди, яку зазнав позивач внаслідок його неправомірного звільнення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що скоєний позивачем проступок проти інтересів служби, суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Скаржник зазначає, що наказ про звільнення не є правомірним. Твердження про порушення Закону України «Про державну службу» та Статуту державного службовця є такими, що не підтверджуються жодними обставинами, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач під час вирішення питання про накладення дисциплінарного стягнення навіть не провів службову перевірку.  
Зафіксований факт бійки, що мав місце 15 травня 2015 року у робочий час в приміщенні відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між позивачем та головним спеціалістом цього відділу не знайшов своє підтвердження в суді першої інстанції, а свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які при цьому були присутні, не були судом допитані. Відсутність 15 травня 2015 року позивача на своєму робочому місці протягом робочого дня не є підставою для винесення наказу № 2690 - в/с від 01 вересня 2015 року про оголошення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та не може тягнути за собою будь-якої відповідальності і розцінюватись як неетична поведінка. Крім того, за твердженням скаржника, його звільнено під час перебування на лікарняному, що також суперечить приписам КЗпП України. 
Позиція інших учасників справи
Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача та залишити оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року.
15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.
На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі суддя - доповідач - Бевзенко В.М., суддів: Шарапа В.М., Данилевич Н.А.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року № 209/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року № 644/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: суддя - доповідач Загороднюк А. Г., суддів: Білак В.М., Соколов В. М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції з 19 листопада 2011 року, на підставі наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 листопада 2011 року № 2998-к.
18 травня 2015 року до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла доповідна записка начальника Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_16 від 15 травня 2015 року щодо недотримання правил поведінки державного службовця головними спеціалістами відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , з наданням акту від 15 травня 2015 року про порушення етики державного службовця зазначеними працівниками.
Зокрема, в доповідній записці йдеться про факт бійки, що мав місце 15 травня 2015 року у робочий час (приблизно о 09:20 год) в приміщенні відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ДМУЮ (кабінет 224) між головними спеціалістами відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , у зв`язку з небажанням виконувати обов`язки щодо надання консультацій громадянами. Даний інцидент відбувався у присутності інших головних спеціалістів цього відділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кабінеті та перемістився у коридор, де знаходились громадяни, які спостерігали бійку та чули образливі висловлення ненормативного характеру з боку ОСОБА_1 на адресу опонента.
За фактом бійки заступником начальника управління - начальником відділу з правових питань ДМУЮ ОСОБА_18 складено акт про порушення етики держаного службовця співробітниками відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 травня 2015 року, в якому викладені вищезазначені обставини.  
Разом із доповідною запискою, начальником Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_16 надано акт про відсутність на робочому місці головного спеціаліста ОСОБА_1 від 15 травня 2015 року, складений посадовими особами управління.
В даному акті, зокрема, зазначено, що 15 травня 2015 року головний спеціаліст відділу ОСОБА_1 був відсутній на своєму робочому місці протягом робочого дня з 09 год 30 хв до закінчення робочого дня (16 год 45 хв) без повідомлення про поважність причин його відсутності.
Наказом виконуючого обов`язки начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26 травня 2015 року № 1595-к призначено службове розслідування стосовно головних спеціалістів відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1, з метою перевірки фактів, викладених в доповідній записці начальника Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_16 від 15 травня 2015 року.
Комісією з числа посадових осіб Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації в період з 26 травня 2015 року по 18 червня 2015 року на підставі наказу від 26 травня 2015 року № 1595-к проведено службове розслідування стосовно головних спеціалістів відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з метою перевірки фактів, викладених у доповідній записці начальника Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_16 від 15 травня 2015 року, за результатами якого складено акт службового розслідування, затверджений начальником Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 червня 2015 року.  
З даного акту вбачається, що комісією під час проведення службового розслідування були відібрані пояснення працівників управління, а також досліджені складені посадовими особами за результатами вищевказаного інциденту документи, зокрема, доповідна записка начальника Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_16 від 15 травня 2015 року, акт про порушення етики держаного службовця співробітниками відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 травня 2015 року та акт про відсутність на робочому місці головного спеціаліста ОСОБА_1 від 15 травня 2015 року, складений посадовими особами управління.
В ході службового розслідування комісією встановлено, що 15 травня 2015 року у робочий час, приблизно о 09:20 год., в приміщенні відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ДМУЮ, а саме, в кабінеті 224, між головними спеціалістами відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , у зв`язку з небажанням виконувати обов`язки щодо надання консультацій громадянам, виник конфлікт, який переріс у бійку в присутності працівників відділу та громадян. Після чого, головний спеціаліст ОСОБА_1 покинув своє робоче місце та більше впродовж робочого дня не повертався.  
За результатами службового розслідування заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальником управління державної реєстрації ОСОБА_17 внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 .
Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 . № 2690-в/с від 01 вересня 2015 року головному спеціалісту відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, та зобов`язано управління кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ознайомити ОСОБА_1 з цим наказом.
01 вересня 2015 року начальником управління ОСОБА_7 на адресу начальника відділу ОСОБА_18 направлено телефонограму із зобов`язанням забезпечити явку головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 для надання документів на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці на даний момент.
03 вересня 2015 року начальником управління кадрової роботи та державної служби ОСОБА_19 на ім`я начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Маньковського Л.К. подано доповідну записку, в якій викладено обставини зухвалої поведінки головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 02 вересня 2015 року.
Крім того, 02 вересня 2015 року за фактом відмови ОСОБА_1 ознайомитись та засвідчити підписом про ознайомлення наказ № 2690-в/с від 01 вересня 2015 року про оголошення йому дисциплінарного стягнення у вигляді догани, було складено відповідний акт.
08 вересня 2015 року заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальником управління державної реєстрації ОСОБА_17 внесено подання щодо звільнення головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним вимог статті 5 Закону України «Про державну службу» щодо етики поведінки державного службовця, вимоги пунктів 2.4, 2.5 Загальних правил поведінки державних службовців, затверджених наказом Головного управління державної служби України від 04 серпня 2010 року №214.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3058-к від 09 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції за пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», статті 7 КЗпПУ, за порушення Присяги державного службовця.
09 вересня 2015 року працівниками Головного управління юстиції у Дніпропетровській області складено акт про відмову ОСОБА_1 в ознайомленні з наказом № 3058-к від 09 вересня 2015 року про його звільнення з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, та акт про відмову останнього в отриманні своєї трудової книжки.
Не погодившись із зазначеним наказом відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення  КАС України  у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Трудові відносини регулюються Кодексом законів про працю України; водночас, пунктом 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті (далі - Закон №3723-XII).      
Відповідно до статті 1 Закону №3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.  
Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Основні принципи державної служби визначені статтею 3 Закону №3723-XII, державна служба грунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов`язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян.  
Державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов`язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця (ст.5 Закону № 3723-XII).
Статтею 10 Закону № 3723-XIІ встановлено, що основними обов`язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов`язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов`язків, ініціатива і творчість в роботі.  
Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.  
Державні службовці мають право: користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; брати участь у розгляді питань і прийнятті в межах своїх повноважень рішень; одержувати від державних органів, підприємств, установ і організацій, органів місцевого та регіонального самоврядування необхідну інформацію з питань, що належать до їх компетенції; на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; вимагати затвердження керівником чітко визначеного обсягу службових повноважень за посадою службовця; на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи; безперешкодно ознайомлюватись з матеріалами, що стосуються проходження ним державної служби, в необхідних випадках давати особисті пояснення; на просування по службі з урахуванням кваліфікації та здібностей, сумлінного виконання своїх службових обов`язків, участь у конкурсах на заміщення посад більш високої категорії; вимагати службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри; на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці; на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу; захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку.  
Конкретні обов`язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції (стаття 11 Закону № 3723-XII).
Наказом Головного управління державної служби України №214 від 04 серпня 2010 року затверджено Загальні правила поведінки державного службовця, які є узагальненням стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності державних службовців та способів врегулювання конфлікту інтересів (далі - Правила). Вони ґрунтуються на Конституції України, Законі України «Про правила етичної поведінки» та визначених статтею 3 Закону України «Про державну службу» принципах державної служби, спрямовані на підвищення авторитету державної служби та зміцнення репутації державних службовців, а також інформування громадян про норми поведінки, яких вони мають очікувати від державних службовців.
Ці загальні правила встановлюють основні вимоги до етики працівників органів державної влади, що займають посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців згідно із Законом України «Про державну службу» (п.1.2 Правил).
Відповідно до п.п.2.4-2.5 Правил, державний службовець повинен сумлінно виконувати свої посадові обов`язки, дотримуватися високої культури спілкування, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, інших осіб, з якими у нього виникають відносини під час виконання своїх посадових обов`язків.  
Державний службовець зобов`язаний не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам суспільства та держави чи негативно вплинути на його репутацію.  
Державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов`язків та законних інтересів громадян, їх об`єднань, а також юридичних осіб, додержуватися загальновизнаних етичних норм поведінки, культури спілкування (уникати нецензурної лексики, не допускати використання підвищеної інтонації під час спілкування), не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця.
Відповідно до статті 17 Закону № 3723-XII, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».
Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.
Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 pоку (далі - Порядок).
Згідно п. 1 Порядку, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:  
- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян;  
- у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки;
Відповідно до п. 2 Порядку, рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.  
Згідно з п. 7 Порядку, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування.  
Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
За результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов`язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством (п. 8 Порядку №950).
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.  
Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У цій справі встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3058-к від 09 вересня 2015 року про звільнено ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» та статті 7 КЗпП України за порушення Присяги державного службовця.
Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 прийняв присягу 19 листопада 2012 року.
Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII), дійшов таких правових висновків.
З тексту Присяги державного службовця (як у редакції, яка діяла на час складення позивачем присяги, так і в чинній редакції Закону України «Про державну службу») випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги .Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
За такого правового врегулювання порушення Присяги слід розуміти, як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби.
Аналогічний висновок міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.
У цій справі встановлено, що 15 травня 2015 року у робочий час (приблизно о 09.20 год) ОСОБА_1 у приміщенні відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області, у зв`язку з небажанням виконувати обов`язки щодо надання консультації громадянам, вчинив бійку з іншою службовою особою цього ж відділу.  
Зважаючи на те, що даний інцидент відбувався у присутності інших головних спеціалістів цього відділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та перемістився у коридор, де знаходились громадяни, які спостерігали бійку, суд приходить до висновку про те, що зазначені дії призвели до приниження авторитету державного органу.
Крім цього, після вищезазначеного інциденту ОСОБА_1 , відмовившись надавати будь-які консультації громадянам, покинув своє робоче місце та більше впродовж робочого дня не повертався; в подальшому, відмовився надати документи на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці 15 травня 2015 року з 09.30 год до кінця робочого дня, що свідчить про неналежне виконання своїх посадових обов`язків.
Наведені факти підтверджено також відібраними в межах службового розслідування поясненнями начальника відділу з правових питань ДМУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_9 , заступника начальника та працівників відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ДМУЮ ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , працівників відділу з організаційних питань ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , а також відповідними актами.
Під час розгляду справи, судом допитано в якості свідків посадових осіб Дніпропетровського міського управління юстиції та Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_16, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які повністю підтвердили обставини, викладені в акті службового розслідування щодо поведінки позивача, а також обставини відмови його від ознайомлення з наказами, та вірність складених актів про це.  
Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 також повідомили суду, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці, куди прибули зазначені посадові особи, в тому числі кадрової служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення від 09 вересня 2015 року, від отримання трудової книжки та остаточного розрахунку, відштовхнув ОСОБА_9 , жбурнув папери на стіл та залишив службове приміщення, про що також були складені відповідні акти.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що наразі вона не пам`ятає всіх обставин тих подій, але документи, складені за її підписами під час службового розслідування, не спростовує.  
За викладених обставин у їх сукупності, факт порушення ОСОБА_1 правил етичної поведінки державного службовця, що стало підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оголошеної наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 №2690-в/с від 01 вересня 2015 року.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що посилання ОСОБА_1 на те, що бійки не було, що всі свідки дають неправдиві свідчення, що зазначені події є наслідком помсти йому з боку керівництва, зокрема, ОСОБА_17 , який примушував його вчиняти незаконні реєстраційні дії, тощо, є безпідставними, непідтвердженими жодними належними доказами, та суперечать встановленим судами обставинам.
Відповідно до матеріалів справи, 03 вересня 2015 року начальником управління кадрової роботи та державної служби ОСОБА_19 на ім`я начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 подано доповідну записку, в якій викладено обставини зухвалої поведінки головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 02 вересня 2015 року в кабінеті управління кадрової роботи та державної служби, де останньому оголошено наказ № 2690-в/с від 01 вересня 2015 року про застосування стягнення у вигляді догани та запропоновано надати документи, які б підтвердили поважність його відсутності на робочому місці протягом 17 червня-28 серпня 2015 року.
Зокрема, в доповідній записці вказано, що ОСОБА_1 вів себе некоректно, розмовляв на підвищених тонах, відмовився засвідчити підписом про ознайомлення наказ № 2690-в/с від 01 вересня 2015 року, а також відмовився надати документи на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці в період часу з 17 червня по 28 серпня 2015 року
Також колегія суддів враховує те, що позивач впродовж 2014 року неодноразово, а саме, наказами № 1794-в/с від 14 липня 2014 року, № 1537-в/с від 02 липня 2014 року, притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.
На час розгляду судами попередніх інстанцій цієї справи зазначені накази скасовані не були.
Крім того, безпосередньо перед звільненням позивача, наказом № 2690-в/с від 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за бійку на робочому місці 15 травня 2015 року.
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що частина третя статті 40 КЗпП України містить обмеження на звільнення працівників з ініціативи власника, зокрема забороняє звільняти працівників у період тимчасової непрацездатності. В розумінні статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням» документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність особи, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Проте, листок непрацездатності на підтвердження тимчасової непрацездатності позивача у день його звільнення - 09 вересня 2015 року позивачем не надано. Довідка № 532 від 11 вересня 2015 року Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 3, на яку посилається позивач, як на доказ, що підтверджує його тимчасову непрацездатність, не є належним доказом в розумінні вищенаведеної норми Закону та підтверджує лише перебування позивача на амбулаторному лікуванні (обстеженні). Крім того, як підтверджено наявними у справі актами про відмову в ознайомлені з наказом та отриманні трудової книжки від 09 вересня 2015 року, та не заперечувалось позивачем, в день звільнення позивач перебував на робочому місці. Зазначена довідка медичної установи була видана позивачеві 11 вересня 2015 року, тобто після його звільнення. Довідка не містить відомостей щодо часу звернення позивача до медичної установи, таким чином, наведений документ за своїм змістом не є доказом, що доводить факт непрацездатності позивача 09 вересня 2015 року в період робочого часу.
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що державні службовці займають специфічне місце у суспільстві, вони реалізують державну управлінську діяльність і державно-владні повноваження. Етика державного службовця виявляє специфічні вимоги до моральності державних службовців, які пов`язані з особливістю професії Підвищенні моральні вимоги в державному управлінні обумовлені безпосереднім впливом на життя конкретних людей. Лише усвідомлення загальнолюдського, загальнокультурного сенсу професійних цілей робить професійну діяльність морально осмисленою. 
Норми, стандарти поведінки державних службовців - це конкретні вказівки щодо того, як мають діяти представники державної служби, щоб їх поведінка відповідала їх суспільно-правовому статусу. Зокрема, внутрішньо-службова поведінка - поведінка у стосунках з керівниками, колегами, підлеглими (повага, доброзичливість, ввічливість, стриманість, неупередженість, визнання помилок, пропозиції щодо допомоги, визнання іншої позиції тощо);
Моральні якості державного службовця, дотримання ним норм професійної етики, його репутація мають бути одними із провідних елементів його професійної придатності. Відсутність певних моральних якостей, порушення професійно-етичних встановлень свідчить про непрофесійність державного службовця та його непридатність працювати в державному апараті. Персональна відповідальність за виконання службових обов`язків є одним із принципів державної служби.
У взаємодіях між державними службовцями та громадянами повага конкретизується зокрема: 
-у доброзичливості, готовність взяти участь у вирішенні справ громадянина, схильності до взаємодопомоги та співробітництва; 
-у ввічливості та коректності у ставленні до людини (відсутності демонстрації надмірної зайнятості; уважному слуханні та вмінні почути; наданні людині можливості висловити свою точку зору; чіткому, короткому, послідовному, коректному викладенні інформації аргументації, що орієнтована на особливості сприйняття людини); 
-у точності (пунктуальності, точних формулюваннях, вчасності надання відповідей та послуг, виконанні рішення у строки, дотриманні слова) тощо. 
Поряд з цим повага до громадян у працівників має поєднуватися з самоповагою, що виражається у вмінні протистояти адміністративному та побутовому хамству. 
Досить вагомою професійно-етичною рисою державного службовця є толерантність. 
Толерантність - морально-психологічна установка особи на сприйняття іншої людини в її інакшості, визнання за цією людиною права на самобутнє існування; утримання від агресії та терпимість до ідей, звичок, норм поведінки, які не подобаються або викликають неприязнь. 
Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що поведінка позивача, яка проявилась у небажанні виконувати обов`язки щодо надання консультації громадянам та бійка з іншою службовою особою цього ж відділу. Також те, що громадяни спостерігали бійку не відповідає етичним нормам та суперечить приписам Присяги державного службовця.
Колегія суддів дійшла висновку про неодноразове порушення позивачем правил поведінки державного службовця, неналежне виконання службових обов`язків, тому погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем відповідно до норм чинного законодавства. Позивачем не надано доказів на спростування обставин встановлених у висновку службового розслідування та у наказі про його звільнення.
Доводи та аргументи позивача зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про його незгоду із правовою оцінкою судів обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги .
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                А.Г. Загороднюк
Судді                                                                                                      М.В. Білак 
                                                                                                    В.М. Соколов