Справа № 302/641/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       25 лютого 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.
з участю секретаря : Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Керита Мар`яна Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2018 року, головуючий суддя Гайдур А.Ю., у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа – Лозянська сільська рада про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом   про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті нею частини земельних ділянок, які розташовані в урочищах «Затінь» та «Погарь» с. Лозянське, які належні позивачці на праві власності, демонтувати огорожу та вбиральню із земельної ділянки   в ур. «Затінь», стягнути відповідача   2000 грн. матеріальної   та 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.
             Позов обґрунтовує тим, що вона є власником   двох земельних ділянок в ур. « ОСОБА_4 » та ур. « ОСОБА_5 » с. Лозянське згідно   свідоцтва про право на спадщину. У 2017 році ОСОБА_2 зі своїм чоловіком встановили огорожу на   частину її земельної ділянки в ур. "Затінь", приєднавши таким чином до свого дворогосподарства. Також влітку 2017 року   ОСОБА_2 зорала частину її земельної ділянки в ур. « ОСОБА_5 ». У квітні 2018 року ОСОБА_2 збудувала на захопленій ділянці   в ур. «Затінь» - вбиральню. Вищезазначені протиправні дії відповідача ОСОБА_2 підтверджуються Актами земельної комісії Лозянської сільської ради, відповідями Міжгірського відділення поліції. 
       27.09.2018 року ОСОБА_3 подала суду письмову заяву про залучення співвідповідача та уточнення позовних вимог, в якій просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 та остаточно просила: зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати огорожу та вбиральню, споруджені на земельній   ділянці з кадастровим номером 2122483200:01:005:0010, що розташована   в ур. «Затінь» с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області, звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням частину земельної ділянки, площею 0,0375 га, яка нею самовільно зайнята; зобов`язати ОСОБА_1 звільнити та привести до стану, придатного для використання за   цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0298 га з кадастровим номером 2122483200:01:005:0009, яка розташована в ур. «Погарь» в с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2000 грн.; стягнути ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі по 10 000 грн. з кожного та судові витрати (а.с. 167 т.1).
Ухвалою суду 13.09.2018 року за заявою   позивача   ОСОБА_3 в якості відповідача до участі у справі залучено ОСОБА_1 . (а.с.162 т.1).
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
             Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати огорожу та вбиральню, споруджені на земельній   ділянці з кадастровим номером 2122483200:01:005:0010, що розташована   в ур. «Затінь» с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області, звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням частину земельної ділянки, площею 0,0375 га, яка нею самовільно зайнята.
               Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0298 га з кадастровим номером 2122483200:01:005:0009, яка розташована в ур. «Погарь» в с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області.
       Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 1000 (одній тисячі) гривень з кожного за матеріальну шкоду.
             Стягнуто з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 1057 (одній тисячі п`ятсот сім) грн.. 20 копійок з кожного, судових витрат по сплаті судового збору.
       
       В решті вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання його звільнити та привести до стану, придатного для використання за  цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0298 га з кадастровим номером 2122483200:01:005:0009, яка розташована в ур. «Погарь» в с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області, стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 1000 грн. матеріальної шкоди та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що він, ОСОБА_1 самовільно протиправно зорав частину земельної ділянки площею 0,0298 га, яка розташована в ур. « ОСОБА_5 », що належна позивачу; суд в порушення ст. 51 ЦПК України неправомірно, після закриття підготовчого провадження, на стадії розгляду справи по суті ухвалою від 13.09.2018 року залучив його, ОСОБА_1 , до участі у справі в якості співвідповідача, незважаючи на те, що заява позивача про залучення співвідповідача ОСОБА_6 та уточнення позовних вимог була подана до суду лише 27.09.2018 року; суд не встановив хто саме є належним суміжним землекористувачем земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0780га в ур. « ОСОБА_5 » і не врахував його доводів, що користувачем даної земельної ділянки, яка фактично знаходиться в ур. « ОСОБА_4 » є не він, а його мати – ОСОБА_7 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання її звільнити та привести до стану, придатного для використання за  цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0375га з кадастровим номером з кадастровим номером 2122483200:01:005:0010, що розташована  в ур. «Затінь» с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області, стягнення з неї, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 1000 грн. матеріальної шкоди та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: суд не встановив, хто саме є належним суміжним землекористувачем земельної ділянки Пилипчинець загальною площею 0,2545га у ур. «Затінь» і не врахував її доводів, що користувачем суміжної ділянки з ОСОБА_8 є не вона, а ОСОБА_9 , який власником житлового будинку АДРЕСА_1 ; суд в порушення ст. 51 ЦПК України неправомірно, після закриття підготовчого провадження, на стадії розгляду справи по суті ухвалою від 13.09.2018 року залучив ОСОБА_1 , до участі у справі в якості співвідповідача, незважаючи на те, що заява позивача про залучення співвідповідача ОСОБА_6 та уточнення позовних вимог була подана до суду лише 27.09.2018 року; суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування заповіту, оскільки саме на підставі нього позивач стала власником земельних ділянок щодо яких наявний спір; суд в основу рішення поклав неналежні та недопустимі докази, та безпідставно зобов`язав її звільнити земельну ділянку і демонтувати огорожу та вбиральню, не врахувавши, що суміжним землекористувачем земельної ділянки є ОСОБА_9 , якого суд не залучив до участі у справі в якості співвідповідача 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь моральної шкоди у розмірі по 10 000грн. з кожного та судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5200грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом в достатній мірі не враховано характер перенесених нею моральних страждань, завданих відповідачами, вимушеність змін у її житті та необхідності захисту своєї власності та відновлення законних прав; судом не враховано про понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , представник ОСОБА_10 після оголошеної перерви в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Представник Лозянської сільської ради в судове засідання в черговий раз не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, надіслав суду письмову заяву про неможливість явки до суду в зв`язку з фінансовими обставинами та про розгляд справи у відсутності сільської ради.
Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності вищевказаних осіб.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідачів, які самовільно захопили частину належних позивачу земельних ділянок, а тому вони зобов`язані повернути позивачу захоплені земельні ділянки і відшкодувати позивачу причинену матеріальну шкоду, та недоведеності вимог позивача про відшкодування відповідачами моральної шкоди. 
З такими висновками суду першої інстанції, частково погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.       
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни несуть, зокрема, цивільну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.
 Статтею 212 цього Кодексу визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель, будинків і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2017 року є власником земельних ділянок : в уроч. Затінь» с. Лозянське, площею 0,2545 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2122483200:01:005:0010, та в уроч. «Погарь» с. Лозянське, площею 0,0780 га призначена для ведення   особистого   селянського господарства, кадастровий номер 2122483200:01:005:0009.
Актами обстеження земельних ділянок від 14.05.2018 року № 284-ДК/58/АО/10/01-18 та №285 ДК/59/АО/10/01-18, а також актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.05.2018 року №284-ДК/207/АП/09/01/-18, №285 ДК/209/АП/09/01/-18, які складені державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачеве управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, стверджено, що відповідачка ОСОБА_2 самовільно захопила частину земельної ділянки в ур. «Затінь» площею 0,0375га та частину земельної ділянки в ур. « ОСОБА_5 » площею 0,0298га, які на праві власності належать позивачу ОСОБА_3 та винесено відповідачу ОСОБА_2 приписи про усунення виявлених порушень в 30- денний термін (а.с.113- 119, 125- 128 т.2).
Відносно відповідачки ОСОБА_2 за вказані порушення складено протоколи про адміністративне правопорушення і постановами від 22.05.2018 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 53 КУАП та накладено на неї адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.121-124,129-132 т.2). 
Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином вищенаведеними матеріалами справи доведено, що протиправні дії та порушення законних прав позивача щодо обох земельних вчинено саме відповідачем ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 даних обставин не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу. 
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування заповіту незважаючи на те, що саме на підставі нього позивач стала власником земельних ділянок щодо яких наявний спір, оскільки відповідно до ч.1п.6 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. В даному випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З врахуванням наведеного апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Позивачем ОСОБА_3 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог заявлено також вимоги до ОСОБА_1 про звільнення частини земельної ділянки в ур. « ОСОБА_5 », відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняв належну позивачці земельну ділянку площею 0,0298 га в ур. « ОСОБА_5 » та порушив її законні права. Висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на припущеннях, є безпідставними та необґрунтованими. 
       Окрім того, слід зауважити наступне .
З матеріалів справи вбачається, що первісно позов позивачем ОСОБА_3 заявлено до відповідача ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 30.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_2 і призначено розгляд її по суті на 13.09.2018 року.
27.09.2018 року ОСОБА_3 подала суду письмову заяву про залучення співвідповідача та уточнення позовних вимог, в якій просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 та уточнила позовні вимоги щодо відповідача ОСОБА_1 . 
Ухвалою суду від 13.09.2018 року за заявою   позивача   ОСОБА_3 в якості відповідача до участі у справі залучено ОСОБА_1 . (а.с.162 т.1).
Відповідно до ч.1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
В порушення зазначених вимог процесуального закону суд першої інстанції неправомірно, після закриття підготовчого провадження, на стадії розгляду справи по суті ухвалою від 13.09.2018 року залучив ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача, незважаючи на те, що заява позивача про залучення співвідповідача ОСОБА_6 була подана до суду лише 27.09.2018 року, тобто по суті без клопотання позивача на момент постановлення ухвали від 13.09.2018 року та у відсутності передбачених законом підстав.
З врахуванням вищенаведених обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інтенції в частині зобов`язання ОСОБА_1 звільнити та привести до стану, придатного для використання за   цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0298 га з кадастровим номером 2122483200:01:005:0009, яка розташована в ур. « ОСОБА_5 », стягнення з нього на користь ОСОБА_3 1000 грн. матеріальної шкоди та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у заявленому позові до ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Моральна шкода, згідно пункту 2 ч.2,  ст. 23 ЦК України,  полягає у душевних стражданнях, яких фізична  особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних  страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення по справі. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.3,ч.5 ст. 23 ЦК України).
Вищевказаними матеріалами справи доведено, що відповідачем ОСОБА_2 вчинено неправомірні дії по захопленню частини земельної ділянки позивача та порушено її законні права. Таким чином, доведеною є протиправна та винна поведінка даного відповідача щодо позивача.
Внаслідок неправомірних і винних дій відповідача ОСОБА_2 , позивач перенесла душевні страждання та переживання, змушена була змінювати звичайний спосіб життя, додатково докладати  зусиль для організації свого життя, звертатися до державних органів та суду для захисту та відновлення своїх порушених прав, а тому їй завдана моральна шкода.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зважує на вище зазначені обставини справи, враховує, глибину перенесених позивачем душевних страждань та переживань, що позивачка була позбавлена можливості користуватися частиною належної їй земельної ділянки, а також враховує істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках позивача, час та зусилля, які позивач змушена була докласти для відновлення своїх законних прав. 
З врахуванням наведеного, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу,  слід визначити в розмірі 2000 грн. В цій частині заявлений позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.
Суд першої інстанції вище наведені фактичні обставини справи та вимоги закону не врахував, дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу.
Разом з тим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відмови у відшкодуванні позивачу витрат понесених на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки такі жодними належними та допустимими доказами не підтверджені і не доведені. Позивачка брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції у всіх судових засіданнях, як у підготовчому, так і під час розгляду справи по суті, окрім останнього, однак жодних заяв чи клопотань про долучення доказів, які підтверджували розмір понесених нею витрат на професійну правничу допомогу не подавала, а також не вказала і не довела поважних причин неможливості подання таких доказів для вирішення даного питання згідно із вимогами ч.1ст. 246 ЦПК України.
За наведених обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню. 
Апелянт ОСОБА_3 просила стягнути на її користь судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 18 400 грн.
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
Апеляційний суд вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в заявленому розмірі є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності.
На думку колегії суддів, із заявлених видів адвокатських послуг підлягають до стягнення витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом у вигляді: підготовки та подання до суду апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду першої інстанції в розмірі 1200 грн, підготовки та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в розмірі 1600 грн, підготовки та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в розмірі 1600 грн., участь адвоката в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в розмірі 800 грн., всього в загальному розмірі 5200 грн. Даний розмір витрат є співмірним із складністю справи, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, і є обґрунтованим.
В цій частині заявлені витрати підлягають до задоволення.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2018 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 звільнити та привести до стану, придатного для використання за   цільовим призначенням частину самовільно зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0298 га з кадастровим номером 2122483200:01:005:0009, яка розташована в ур. «Погарь» в с. Лозянське, Міжгірського району, Закарпатської області, стягнення з нього на користь ОСОБА_3 1000 грн. матеріальної шкоди та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у заявленому позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі по 10 000грн. з кожного скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 в цій частині задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000(дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди , у вимогах до ОСОБА_1 – відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень. В решті – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року. 
Головуючий:
Судді: