ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2461/20 Справа № 201/5857/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, –
ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. 
21 листопада 2019 року позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій  ОСОБА_2  просила суд накласти арешт на транспортний засіб – автомобіль «Suzuki Jimny», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 та зобов`язати передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання державному виконавцю Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петренку Д.О., на виконанні якого перебуває виконавче провадження №60004992, до ухвалення судом рішення по справі. В обґрунтування зазначеної заяви позивач зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року було задоволено заяву  ОСОБА_2 . До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/5857/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням накладено арешт на транспортний засіб – автомобіль «Suzuki Jimny», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 та зобов`язано передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання державному виконавцю Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петренку Д.О., на виконанні якого перебуває виконавче провадження №60004992.
Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  не скористалась.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду – скасувати, у задоволенні заяви  ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на обґрунтованість наведених у заяві доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Крім того, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить їх права на судовий захист.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.
Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.
Так, 06.06.2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Трещова В.В. по справі № 201/5857/18 постановлено ухвалу, згідно якої за заявою ОСОБА_2 вжито заходів забезпечення позову.
До набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) і будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження рухомого майна: транспортного засобу «Suzuki Jimny», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 
Вказана ухвала суду є чинною та відповідачем не оскаржувалась. 
Вищезазначені обставини у судовому засіданні підтвердила також позивачка.
Крім того, наразі розглядається інша справа № 201/5910/18 за позовом матері позивача до відповідача. Так, відкрито виконавче провадження № 59638146 на підставі виконавчого листа від 30.08.2019 року виданого на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/5910/18 від 23.05.2019 року. У межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно відповідача, а провадження зупинено до розгляду справи апеляційним судом.
Таким чином, фактично на авто накладено арешт кілька разів. 
Отже, суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали не встановив дійсні обставини справи, які мають істотне значення, не вирішив питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а також докази на їх підтвердження чи спростування, та застосував заходи забезпечення позову щодо нерухомого майна, яке не є предметом спору.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 15.01.2020 року № 460-IX “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ”, який набрав чинності 08.02.2020 року, внесено зміни до статті 150 ЦПК України, згідно яких п. 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України виключено з переліку видів забезпечення позову. 
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. З тексту оскаржуваної ухвали не наведено жодного доказу існування реального ризику невиконання рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року про забезпечення позову не можна визнати обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_2  про забезпечення позову. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року про забезпечення позову — скасувати.
В задоволенні заяви  ОСОБА_2 про забезпечення позову — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.                 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова