П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2035/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Танасогло Т.М., 
при секретарі Ішханяні Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 05.08.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та 3-ї особи ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И В:
05.07.2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Герасимов О.В. звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Кіртока А.А. від 12.09.2018 року про накладення штрафу у розмірі 34   564,6 грн. у виконавчому провадженні №32303441.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна заборгованість зі сплати аліментів у сумі платежів за три роки утворилась ще з 2012 року, тобто, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII та, відповідно, до встановлення такої відповідальності щодо накладення штрафу на боржника. Крім того, як зазначає представник позивача, з оскаржуваної постанови не вбачається, за які конкретно три роки утворилась заборгованість і сума такої заборгованості.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ  у Миколаївській області Кіртока А.А. від 12.09.2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 34 564,6 грн. у виконавчому провадженні №32303441.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, 3-я особа  ОСОБА_1 (колишня дружина позивача) 23.08.2019 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.08.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції третя особа та представник відповідача з невідомих причин не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.
Представник позивача в судове засідання суду 2-ї інстанції також не прибув та 07.04.2020 року надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю в порядку письмового провадження, з підстав з запровадженням карантину.  
В зв`язку з вказаними вище обставинами, апеляційний суд розглянув справу у відкритому судовому засіданні без участі сторін та за наявними у справі матеріалами (доказами).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
В провадженні Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №32303441 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2012 року до досягнення повноліття, згідно виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.04.2012 року у справі №1423/795/2012.
16.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів в своїй заяві зазначивши, що надіслані позивачем кошти за 2013, 2014, 2016 роки, що були перераховані на її ім`я, фактично нею не отримувались. 
12.09.2018 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Кіртоком А.А. винесено постанову про накладення на позивача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три роки в розмірі 50%, на користь держави у розмірі 34 564,6 грн.
Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VII.
Відповідно до ст.1 вказаного Закону України №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як передбачено приписами ч.1 ст.13 Закону України №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У відповідності до ч.2 ст.74 Закону України №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Так, за загальним правилом, згідно із ч.1 с.71 Закону України №1404, порядок стягнення аліментів визначається законом.
Як передбачено абз.3 ч.14 ст.71 Закону України №1404, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 (три) роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.
Як загально відомо, вказану вище статтю доповнено зазначеною нормою згідно з Законом України №2475, що вступив в дію з 28.08.2018 року.
Таким чином, судова колегія зазначає, що з моменту набрання чинності ч.14 ст.71 Закону України №1404, у відповідача фактично і виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.
Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, спірна заборгованість позивача по сплаті аліментів ОСОБА_1  фактично утворилась з 2012 року.
А як зазначено вище, відповідальність у формі штрафу несплату аліментів передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону України №1404, введена лише з 28.08.2018 року.
Таким чином, судова колегія зазначає, що ця досить сувора відповідальність за спірні порушення була прийнята пізніше ніж настання таких підстав, а отже, у відповідності до ст.58 Конституції України, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати, та спірна постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Так, згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Що ж стосується тверджень апелянта про те, що позивач не перебуває на території України з 02.07.2015 року і нібито не міг наділити адвоката Герасімова О.В. належними повноваженнями звертатись до суду із даним позовом, оскільки угода про надання юридичної допомоги між ними була укладена 19.06.2019 року у м. Миколаєві, то судова колегія з цього приводу зазначає, що на відповідний запит суду апеляційної інстанції Слідче управління ГУ НП в Миколаївській області надало відповідь від 17.03.2020 року №1095/24/1-2020, відповідно до якої, кримінальне провадження №12019150020002706 від 24.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст358 КК України, за заявою ОСОБА_1 щодо підробки підпису у договорі про надання юридичної допомоги 27.09.2019 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а отже на цей час даний договір не скасовано та протиправним не визнано, а відтак, ці доводи позивачки до уваги судом не приймаються.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що про відсутність підстав для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.287,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 13.04.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                            І.П. Косцова 

                                                                                                Т.М. Танасогло