Справа № 133/2882/19
Провадження № 22-ц/801/1086/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року	Справа № 133/2882/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Войтка Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну № 133/2882/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сєчко В.Л. в порядку спрощеного позовного провадження, дата складання повного тексту рішення - 20.03.2020 року, 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 05.03.2011 року між банком і відповідачем у справі був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 
У порушення діючого законодавства та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 має заборгованість перед позивачем в сумі  196118,56 грн., яка складається з:  2127,59 грн. заборгованості за кредитом; 188413,79 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 5577,18 грн. заборгованості за пенею та комісією. 
При цьому, позивач зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості.
Враховуючи зазначене, позивач вказав, що до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 126080,61 грн., яка складається з:  2127,59 грн. заборгованості за кредитом; 123953,02 грн. заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом з 05.03.2011 року по 31.12.2018 року та 1921 грн. судових витрат.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2020 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 05.03.2011 року в сумі 2127 гривень 59 копійок та 1921 гривню судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку як таке, що ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не звернув увагу на підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій містяться умови кредитного договору, зокрема, щодо розміру процентної ставки та відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту. Крім того, скаржником зазначено, що належними доказами доведено використання та часткове повернення кредитних коштів позичальником, що відображено у виписці по особовому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом. Вказано і на те, що в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки вона висловлена в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін.
З урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повній мірі; вирішити питання судових витрат. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне. 
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам через наступне.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
Відмовляючи у задоволенні інших вимог, крім стягнення тіла кредиту у сумі 2127, 59 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.
05.03.2011 між банком і відповідачем у справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).
Суд зазначив, що вказана анкета-заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. 
Ще судом першої інстанції було встановлено із копії анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 05.03.2011 року, що процентна ставка у ній не визначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Далі суд керувався нормами ст. ст. 207, 526, 530, 625, 626, 628, 638, 1048, 1050 1054, 1055 ЦК України; постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.03.2011 року та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільговий період», «Умови і правила надання банківських послуг» в ПриватБанку та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Всі вони викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/.
Проте, з огляду на наявні у справі витяги з вказаних Умов та Правил  кредитування і Тарифів банку, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила кредитування і Тарифи зрозумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також докази того, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили саме такі умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Саме з таких міркувань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем обставин про погодження сторонами ціни договору зі сплатою процентів за користування кредитом, а звідти - про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за користування кредитом. 
Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, на яку місцевий суд послався в оскаржуваному рішенні, з огляду на норму ст. 263 ч.4 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки вони суперечать встановленим обставинам, зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом першої інстанції, на власну користь без врахування зазначених правових вимог. 
Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільговий період», якою, зокрема мотивована апеляційна скарга, не є складовою кредитного договору, оскільки вона не зазначена в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, а лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Враховуючи викладене та норму ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

Ю.Б. Войтко